ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 554/384/23
провадження № 61-12153св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду в складі колегії суддів: Пікуля В. П., Карпушина Г. Л., Панченко О. О. від 26 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року ОСОБА_1 вернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс») про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 липня 2005 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит») було укладено кредитний договір, згідно з умов якого він отримав кредитні кошти в розмірі 15 800,00 дол. США під 12% річних на придбання квартири АДРЕСА_1 , які зобов`язався повернути до 05 липня 2025 року. Цього самого дня між ним та банком було укладено іпотечний договір, згідно з умов якого він передав в іпотеку банку належну йому на праві власності вищевказану квартиру.
10 жовтня 2019 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» було укладено договори про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 05 липня 2005 року, а 31жовтня 2019 року йому, як боржнику, було направлено письмову вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. У зв`язку із невиконанням ним, як боржником, вимоги про повернення кредитних коштів у січні 2020 року приватним нотаріусом на підставі заяви ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс». Указану квартиру ТОВ «ФК Інтайм Фінанс» передало в оренду іншим громадянам.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 524/3862/20 скасовано рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального кругу Доценка А. М. від 20 січня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» на квартиру АДРЕСА_1 .
Проте, за час розгляду справи № 524/3862/20 ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», діючи умисно та з шахрайських мотивів, здійснило відчуження належної йому квартири ОСОБА_2 , якому було відомо про існування спору щодо вказаного нерухомого майна. Зазначав, що ОСОБА_2 не вперше оформлює на себе нерухомість за договорами, відчужувачем за якими є ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» та інші колекторські установи, що свідчить про недобросовісність дій набувача.
Посилаючись на те, що вищевказана квартира вибула з його володіння поза його волею та без його відома, просив суд витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь квартиру АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, добровільно, укладаючи договір іпотеки, міг передбачити можливість відчуження спірного майна у разі неналежного виконання ним кредитних зобов`язань, тому не можна вважати, що іпотечне майно вибуло із власності позивача поза його волею. Оскільки позивач не довів обставин, що спірна квартира вибула із його володіння у порушення вимог закону, то підстави для витребування цього майна у добросовісного набувача відсутні. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пістряка М. С. задоволено частково. 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 травня 2024 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння задоволено. 
Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,2 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 травня 2024 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» змінено, викладено мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» відбулася із порушенням вимог закону, що у свою чергу призвело до скасування такого рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Отже, дії ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» щодо відчуження спірного майна на користь ОСОБА_2 є незаконними. Оскільки спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_1 протиправно та всупереч його волі, тому порушені права останнього підлягають захисту шляхом витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 . Витребування майна на користь законного власника від останнього набувача, який набув майно за оплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, а саме ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, враховуючи встановлені обставини відчуження спірного майна без волевиявлення власника - ОСОБА_1 .
Оскільки згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником спірної квартири з 28 липня 2021 року є ОСОБА_2 , то у спірних правовідносинах саме він є належним відповідачем, а тому позовні вимоги до ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» не підлягають задоволенню як пред`явлені до неналежного відповідача.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
25 вересня 2025 року засобами поштового звязку ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 травня 2024 року.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 02 листопада 2019 року у справі № 925/1351/19, у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2025 року у справі № 908/2948/23, від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15, від 22 жовтня 2024 року у справі № 925/1341/22, від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, від 22 січня 2025 року у справі № 127/28045/23, від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17, від 06 грудня 2021 року у справі № 761/31796/19, від 27 березня 2019 року у справі № 522/24450/14, від 07 жовтня 2020 року у справі № 522/21926/16, у постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 1522/25684/12 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справи докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив обґрунтованості тверджень про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто суд апеляційної інстанції здійснив перегляд рішення з порушенням. 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу 
01 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Пістряка М. С. надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому сторона позивача просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін. В обґрунтування доводів своїх заперечень проти задоволення касаційної скарги зазначає про те, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та витребування спірного майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на підставі пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 554/384/23 з Шевченківського районного суду м. Полтави.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 05 липня 2005 року між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 515., за умовами якого позичальник отримані 15 800,00 дол. США на придбання квартири у АДРЕСА_2 .
Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобов`язань по даному договору є застава нерухомості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
05 липня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 515.
Згідно з пунктом 1.1 іпотечного договору від 05 липня 2005 року № 515 іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира має загальну площу 31,2 кв.м. і складається з 1 кімнати, жилою площею 17,0 кв.м.
Пунктом 10 вказаного іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (підпункт 10.1 договору); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, що може бути оскарженим іпотекодавцем виключно в судовому порядку (підпункт 10.2 договору); згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя (підпункт 10.3 договору), а саме задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 10.3.1 договору) або продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 10.3.2 договору).
05 липня 2005 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л. А. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням іпотечного договору від 05 липня 2005 року № 515 накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири АДРЕСА_1 .
10 жовтня 2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та поручителів зазначених у додатках № 1-2 до цього договору, у тому числі, щодо кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , який у реєстрі кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами зазначених у пункті 60.
10 жовтня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно умов якого первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за договорами іпотеки, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору, у тому числі, щодо кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , який у реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців за такими договорами зазначений у пункті 71.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 24 січня 2020 року внесено відомості про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі внесення запису про рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50859877 від 29 січня 2020 року, за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», номер об`єкта в РНВН 11116917. 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 28 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» та ОСОБА_2 , продавець передає у власність покупця, а покупець приймає наступне нерухоме майно: квартира під номером АДРЕСА_3 .
Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року (яка набрала законної сили) у справі № 524/3862/20 скасовано рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Доценка А. М. від 29 січня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта в РНВН 11116917.
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
У справі, яка переглядається, позивач пред`явив позов про витребування майна із чужого незаконного володіння. 
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
У пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20, зроблено висновок про те, що «за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними».
Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14, провадження № 14-256цс18, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, провадження № 12-135гс19, та багатьох інших.
Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.
Таким чином, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.
Власник із дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18.
Суд апеляційної інстанції, установивши, що ОСОБА_2 є останнім набувачем спірної квартири, однак, усупереч дії мораторію, відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя (ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс») права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна, без дотримання вимог закону, що свідчить про те, що квартира вибула з власності позивача не з його волі, правильно вважав, що права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом витребування спірної квартири на підставі частини першої статті 388 ЦК України з незаконного володіння останнього власника ОСОБА_2 , що призводить до ефективного захисту порушених прав позивача
При цьому слід ураховувати, що цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 ЦК України) так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків (стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач, пред`явивши відповідний позов. 
Верховний Суд також зауважує, що за обставин цієї справи, ОСОБА_2 , проявивши розумну обачність, міг встановити, що спірна квартира була предметом багатьох судових справ, про існування яких можна було пересвідчитися було на веб-сайті «Судова влада та в ЄДРСР (зокрема, справи № 524/3862/20 та № 554/5593/20), дані яких є публічними, а тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відчуження спірної квартири відбулося під час розгляду справи № 554/5593/20, в якій оскаржувалося рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс».
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи касаційної скарги про наявність волі позивача на вибуття майна із його власності, так як спірна квартира була передана в іпотеку, є безпідставними, оскільки саме по собі застереження у договорі іпотеки про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на майно за іпотекодержателем, без додержання вимог закону при такому зверненні стягненні, не є вираженням волі іпотекодавця на вибуття майна із власності. 
Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі. При цьому у справі, яка переглядається, і у наведених заявником постановах Верховного Суду різні фактичні обставини.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що апеляційний суд безпідставно поновив позивачу строк на апеляційне оскарження рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 травня 2024 року, не мотивував свій висновок належним чином, з огляду на те, що доказів отримання позивачем чи його представником копії оскаржуваного судового рішення матеріали справи не містять. Апеляційна скарга на вказане судове рішення надійшла до суду 03 грудня 2024 року, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення йому строку на апеляційне оскарження, відповідно до статті 354 ЦПК України.
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, висновків суду не спростовують, на законність постанови апеляційного суду не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції за загальним правилом частини першої статті 400 ЦПК України, оскільки Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін, оскільки підстав для його скасування немає.
З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат понесених заявником відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року залишити без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун