Справа № 188/227/26 
Провадження № 2/188/1889/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року  Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді Місюри К.В.
при секретарі Бібіковій В.В.
розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Луганської області , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності 
В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у зв`язку з наступним.
Їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчених 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, належать 3/4 частки квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .
На підставі вказаних свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом зазначені 3/4 частки квартири була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за нею.
Однак своє право власності на вказані 3/4 частки квартири вона не зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який розпочав діяти з 01.01.2013 року.
13.11.2025 року вона звернулася у Департамент реєстрації Харківської міської ради с заявою щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на належні їй частки квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .
Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно 21 листопада 2025 року було прийнято рішення № 81983122 про відмову в проведенні реєстраційних дій, яким відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що подані нею для проведення державної реєстрації документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, так як отримати інформацію про наявність або відсутність державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року на об`єкт нерухомого майна, вказану квартиру, та будь яку іншу інформацію про зазначений об`єкт нерухомості, неможливо, оскільки на цей час відсутній доступ до відповідних джерел інформації через тимчасову окупацію населених пунктів Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області.
Право власності на вказані 3/4 частки квартири за будь-якою іншою особою не зареєстровано.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за нею, ОСОБА_1 , про що свідчить 
реєстраційний напис на документі про право особистої власності.
Крім того згідно свідоцтва про право власності, посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, 1/2 частка квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за нею, ОСОБА_1 , про що свідчить реєстраційний напис на документі про право особистої власності.
Також згідно технічного паспорта, виготовленого Лисичанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, власником 3/4 часток квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , станом на 28.12.1994 рік значиться ОСОБА_1 . Квартира складається з двох житлових кімнат та має загальну площу 47,70 кв.м, житлову площу 27,80 кв.м. Також її місце проживання зареєстровано за цією адресою, що підтверджується відміткою у її паспорті та довідкою ВПО. 
Третя особа по справі, її рідна донька ОСОБА_2 , є співвласником вказаного нерухомого майна, їй на праві власності належить 1/4 частка вказаної квартири.

Враховуючи відсутність іншого , окрім судового , шляху для відновлення невизнаного права власності на житловий будинок, вона і звернулася до суду. 
Позивачка в судове засідання не з`явилася , надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву повністю підтримує та просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився , про час та місце слухання справи належним чином повідомлений .
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав .
Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчених 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, належать 3/4 частки квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .
На підставі вказаних свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом зазначені 3/4 частки квартири була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за позивачкою.
Однак своє право власності на вказані 3/4 частки квартири вона не зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який розпочав діяти з 01.01.2013 року.
13.11.2025 року позивачка звернулася у Департамент реєстрації Харківської міської ради с заявою щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на належні їй частки квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .
Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно 21 листопада 2025 року було прийнято рішення № 81983122 про відмову в проведенні реєстраційних дій, яким відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що подані позивачкою для проведення державної реєстрації документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, так як отримати інформацію про наявність або відсутність державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року на об`єкт нерухомого майна, вказану квартиру, та будь яку іншу інформацію про зазначений об`єкт нерухомості, неможливо, оскільки на цей час відсутній доступ до відповідних джерел інформації через тимчасову окупацію населених пунктів Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області.
Право власності на вказані 3/4 частки квартири за будь-якою іншою особою не зареєстровано.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за ОСОБА_1 , про що свідчить 
реєстраційний напис на документі про право особистої власності.
Крім того згідно свідоцтва про право власності, посвідченого 28 грудня 1994 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, 1/2 частка квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , була зареєстрована 19 січня 1995 року в Лисичанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві власності за ОСОБА_1 , про що свідчить реєстраційний напис на документі про право особистої власності.
Також згідно технічного паспорта, виготовленого Лисичанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, власником 3/4 часток квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , станом на 28.12.1994 рік значиться ОСОБА_1 . Квартира складається з двох житлових кімнат та має загальну площу 47,70 кв.м, житлову площу 27,80 кв.м. 
Підтвердження права власності на житло на сьогодні відбувається за наявною інформацією про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За наявності оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно, але відсутності інформації про таке право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, особа має спершу зареєструвати своє право власності у цьому Реєстрі у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952- IV від 1 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-ІУ).
Закон № 1952-ІV декларує, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або ж на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина третя статті 3).
Також цей Закон покладає на державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язок запитувати від БТІ інформацію, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником (стаття 10 Закону № 1952- IV).
Лисичанська міська військова адміністрація надала відповідь, що обов`язки по зберіганню реєстраційних справ щодо об`єктів нерухомого майна, права на які виникли та зареєстровані до 01 січня 2013 року, були покладені Лисичанською міською радою на Лисичанське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації». Такі справи до 24.02.2022 року оцифровані не були, зберігалися у приміщенні ЛКП «БТІ» у паперовій формі та до моменту окупації 03 липня 2022 року з міста Лисичанська евакуйовані не були, саме підприємство не релоковано, діяльності на підконтрольній Україні території не проводить.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка надала достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтувала свій позов. 
На підставі викладеного , керуючись ст.ст. ст 4,12, 23,76-82, 136, 247, 265 ЦПК України, ст.ст.319,321,328, , 1268 ЦК України , суд –
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Луганської області , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 3/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 27,80 кв.м. та загальною площею 47,70 кв.м.
У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.  
 Суддя 	  К. В. Місюра