Справа № 177/1154/26
Провадження № 2/177/1143/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
27 травня 2026 року  Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Лященко В.В.
за участю секретаря судових засідань Дятел К.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №177/1154/26 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:
У квітні 2026 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 22.08.2024 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр кредит фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1438-1150. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А7356 для підписання кредитного договору №1438-1150 від 22.08.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 13 200,00 грн; строк кредитування 365 днів; базовий період 28 днів; комісія за видачу кредиту – 15,00 % від суми кредиту; знижена відсоткова ставка 1,00 % в день; стандартна відсоткова ставка 1,00% в день протягом перших 180 днів з дати укладення договору, 0,75 % за кожен день починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку його дії. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1438-1150 від 22.08.2024, в розмірі 57 990,80 грн та судові витрати.
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2026 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Через систему «Електронний суд» відповідачем 20.04.2026 подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову остання заперечувала. Свою позицію мотивувала тим, що кредитний договір не укладала. Позивач надає роздруківку кредитного договору №1438-1150 без її підпису як позичальника. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Наголошувала на тому, що вона не укладала і не підписувала кредитний договір, роздруківку якого долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджувала процентну ставку, неустойку та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує узгодження саме цих, а не інших кредитних умов. Стверджує, що позивачем також не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Оскільки позивачем не надано оригіналу електронного доказу, він є недопустимим у розумінні ст. 95 ЦПК України. У порушення ст. 100 ЦПК України, позивачем надано до суду паперову копію договору № 1438-1150, хоча цей документ є електронним правочином. Отже, наведене вказує на неукладеність, в тому числі в електронному вигляді, оспорюваного правочину - Договір про надання грошових коштів у позику від 22.08.2024 №1438-1150, що вказує на необґрунтованість вимог про стягнення з неї процентів за ставкою, яку я нібито погодила з позивачем в цьому договорі. Акцентує увагу, що до суду надано паперові копії електронних доказів, а оригінали цифрового файлу в форматі PDF, DOC(X), XML надано не було, тобто неможливо перевірити відповідність копії оригіналу. Вважає, що кредитний договір укладений строком на 28 днів і його дія не продовжувалася. Тому нарахування відсотків за заявлений позивачем період є непаромним. Також позивач порушив вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та безпідставно нарахував їй комісію. Вважає нарахування неустойки незаконною так як вона нарахована в період дії воєнного стану. Крім того, зазначила, що позивач не надав доказів перерахування коштів саме їй, відповідачу по справі. У своєму відзиві відповідач, серед іншого, просила витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» оригінал кредитного договору від 22.08.2024 №1438-1150 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП).
Клопотання сторони відповідача в частині витребування оригіналу електронного доказу кредитного договору, судом задоволено, ухвалою від 11.05.2026.
Витребуваний доказ, договір з міткою часу та інші витребувані докази, надано суду позивачем 18.05.2026.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету системи «Електронний суд», однак до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.
Представник позивача разом із позовом подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягала. Правом на подання відповіді на відзив на позовну заяву не скористалася.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення сторін, суд розглядає справу на підставі наявних доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 22.08.2024 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1438-1150 продукту «CreditKasa», за умовами якого товариство відкриває для позичальника кредитну лінію шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Умовами даного договору між його сторонами обумовлено, що строк кредитування складає 365 календарних днів із моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення кредиту 21.08.2025 (п. 4.13 договору). Розмір кредиту 13 200,00 грн (п. 4.1 договору). Тип процентної ставки фіксований. Процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності (п. 4.7 договору). Базовий період складає 28 календарних днів, перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду (п. 4.8 договору). Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною Стандартною процентною ставкою: - 1.00% (одна ціла, нуль сотих процентів) за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою. - 0.75% (нуль цілих, сімдесят п`ять сотих процентів) за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше)(п. 4.10 договору). Комісія за видачу кредиту становить 15,00% від суми виданого кредиту (п. 4.11 договору). Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 3 238,08 процентів (п. 4.14 договору). Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення цього Договору (за весь Строк кредитування) складає: 57 255,00 грн. та включає в себе: суму Кредиту, комісію за видачу Кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту) та проценти за користування Кредитом. (п. 4.15 договору).
Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено розділі 3 договору.
До вказаного договору позивачем надано правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa», які розміщені на веб-сайті кредитодавця, що разом з вказаним договором складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту.
Як передбачено п. 12.1 договору, укладаючи цей договір відповідач підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 22.08.2024 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про відкриття кредитної лінії № 1438-1150, чим погодилася із запропонованими умовами кредитного договору.
Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, реквізити банківської карти, електронну адресу, на яку відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.
Щодо тверджень відповідача про визнання договору № 1438-1150 неналежним та недопустимим доказом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним із моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 та від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20.
У постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23 викладено правовий висновок, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 1438-1150 укладений у вигляді електронного договору (у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (розділ 3 договору), та є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на постанову Верховного суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, вказує, що позивачем подано паперову копію електронного доказу, яка не вважається письмовим доказом, а оскільки оригінал електронного договору, який ставиться під сумнів відповідачем, не подано, суд не може брати такий доказ до уваги.
Суд зауважує, що паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ. Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим (Постанова КЦС ВС від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, постанова ОП КГС ВС від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21; постанова КГС ВС від 29.01.2021 у справі № 922/51/20).
Факт підписання відповідачем кредитного договору підтверджується його змістом, де зазначена уся необхідна для ідентифікації особи інформація, а саме: прізвище, ім`я, по батькові; податковий номер; номер паспорта, реквізити банківської картки, адреса місця проживання, номер телефону, електронна адреса, тощо.
Позивачем подано квитанцію про перерахування коштів на картковий рахунок, зазначений у договорі № 1438-1150, та довідку про перерахування суми кредиту, де вказано номер платежу, платіжну систему, суму транзакції, дату проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де, зокрема, сума транзакції збігається із сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який співпадає з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної відповідачем ОСОБА_1 у розділі 13 «Реквізити сторін» договору про відкриття кредитної лінії від 22.08.2024 № 1438-1150.
Сторона відповідача заперечуючи факт укладення договору, посилалася серед іншого на те, що він не містить електронної печатки фінансової установи з позначкою часу. Однак, вказане повністю спростовано сукупністю доказів наданих суду, в тому числі оригіналу електронного договору в форматі zip, наданого в порядку витребування доказів позивачем.
Наданий суду доказ (електронний оригінал договору), є ідентичним тому, що був наданий позивачем до позову.
Доводи сторони відповідача про те, що наданий текст договору може не відповідати тому, що міг бути надісланий відповідачу, суд розцінює критично, оскільки жодного альтернативного тесту договору відповідачем не надано, зокрема з її особистого кабінету, з урахуванням того, що первісний кредитор підтвердив факт надсилання такого договору споживачу та надав суду доказ наявності такого кабінету в ІТС та надсилання до нього тексту договору. Суд акцентує увагу на тому, що саме споживач, маючи відповідний особистий кабінет, через який ініціювала укладення договору кредиту, могла надати текст договору надісланий їй, з метою підтвердження своїх доводів та спростування позиції позивача, але цього в змагальному процесі не зроблено. Фактично, позиція відповідача будувалася виключно на припущеннях, без надання суду будь-яких доказів.
Наданий позивачем електронний оригінал тексту кредитного договору містить електронну печатку первісного кредитора та дані про позначку часу 10:20:18 22.08.2024 (дата та час укладення договору), накладення якої є завершальним етапом укладення договору , що свідчить про те, що текст наданого суду договору є незмінюваним з моменту його підписання, що було перевірено судом безпосередньо під час судового розгляду. Вказаний текст договору, повністю відповідає вимогам, а саме містить дані про підписання сторонами та накладення електронного підпису кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу.
Беручи до уваги викладене, дослідивши докази в їх сукупності, в змагальному цивільному процесі, суд прийшов до висновку що договір кредиту укладено в письмовій формі, він містить всі необхідні істотні умови та підписи сторін, а отже є укладеним та підлягає виконанню сторонами.
Суд зауважує, що відповідач, як клієнт банківської установи, має повний та безперешкодний доступ до інформації про рух коштів на власних рахунках та не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, які могли б підтверджувати або спростовувати факт отримання кредиту.
Таким чином, дослідивши кожен наданий доказ окремо, а також їх взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає договір від 22.08.2024 № 1438-1150 належним доказом, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису, після підписання якого у сторін виникли взаємні права та обов`язки, та відхиляє доводи відповідача, викладені нею у відзиві на позовну заяву.
Між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Укр кредит фінанс» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів.
ТОВ «Укр кредит фінанс» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримала 22.08.2024 кредитні гроші в сумі 13 200,00 грн на вказану нею платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1438-1150 від 22.08.2024 та квитанцією АТ КБ «Привтабанк».
Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.
За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Так, ТОВ «Укр кредит фінанс» на виконання умов договору від 22.08.2024 № 1438-1150 надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, чим виконав свої зобов`язання за договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за сумою кредиту в розмірі 13 200,00 грн, яку суд вважає доведеною.
Щодо тверджень відповідача про неправильність умов нарахування відсотків за користування кредитом, суд зауважує, що укладаючи договір № 1438-1150 ОСОБА_1 погодилася з умовами кредитування, строком дії договору, розміром відсоткової ставки за користування кредитом.
Так, відповідно до п. 4.13 Договору строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику складає 365 (триста шістдесят п`ять) календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику. Дата повернення (виплати) Кредиту 21.08.2025 року, а не 28 днів як вказує відповідач. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Відповідач підписанням кредитного договору, підтвердила, що до укладення договору уважно ознайомилася з текстом цього договору та правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою та п`ятою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п.12.4.1 договору).
Суд враховує, що ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами півтора року і з дня укладення договору № 1438-1150 не застосовувала заходів щодо розірвання договору, а тому до її тверджень щодо несправедливості умов договору суд відноситься критично.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт невчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за процентами.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, після надання кредитних коштів відповідачу, позивачем одноразово нараховано комісію у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1 980,00 грн, та щоденно нараховувалися відсотки за узгодженою у договорі відсотковою ставкою 1,0% у день з першого по 180 –й день кредитування, що становить 132,00 грн в день, а з 181 дня по 365 день нараховувалися відсотки за узгодженою у договорі відсотковою ставкою 0,75% у день, що становить 97,68 грн, що повністю відповідає умовам підписаного сторонами договору. 
На підставі викладеного, виходячи з розміру зобов`язання за основною сумою боргу, умов укладеного між відповідачем та ТОВ «Укр кредит фінанс» договору від 22.08.2024 № 1438-1150, заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами договором підлягає стягненню в повному обсязі.
Суд погоджується з розміром заборгованості за відсотками, нарахованими за користування кредитом, яка правильно розрахована позивачем та складає 41 830 грн, підстав для перерахунку якої суд не вбачає.
Відповідно до поданого розрахунку, після 22.08.2025 (закінчення строку дії договору) позивачем відсотки ОСОБА_1 не нараховувалися, а тому доводи в частині нарахування процентів за межами строку дії договору, судом відхиляються.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за договором від 22.08.2024 № 1438-1150 станом на 22.08.2025 (строк дії договору) становила 13 200,00 грн за кредитом, 41 830,00 грн за відсотками та 1980,00 грн за комісією.
Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за штрафами в розмірі 980, 00 грн., то такі вимоги позивача задоволенню не підлягають, як такі що суперечать вимогам закону.
Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже в силу прямої норми закону, банк (фінансова установа) зобов`язаний був списати боржнику заборгованість за неустойкою/ процентами нарахованими в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення, адже їх нарахування здійснено за кредитним договором укладеним у період дії воєнного стану, що нині триває. Однак кредитор списання вказаної суми не здійснив, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що включає штрафні санкції.
Вказане суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу є такими, що не підлягають задоволенню. В цій частині в задоволені позову суд вважає за необхідне відмовити.
Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 57 010,80 грн. (13 200,00 грн + 41 830,80 грн.+1 980,00 грн.). В іншій частині позову відмовити.
З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (98,31 %), а саме у розмірі 2 617,41 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», ЄДРПОУ 38548598, кредитну заборгованість за Кредитним договором №1438-1150 від 22.08.2024 в розмірі 57 010,80 (п`ятдесят сім тисяч десять грн вісімдесят коп.) гривень, а також судові витрати у розмірі 2 617,41 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2026 року.

Суддя          В.В. Лященко