ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 р. 	Справа № 440/9143/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 (суддя: І.С. Шевяков, м. Полтава) по справі № 440/9143/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі також - відповідач, ГУПФУ в Закарпатській області), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Закарпатській області №164050004792 від 30.04.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 період роботи з 22 серпня 1992 року по 14 травня 2000 року на посаді "обрубщика" та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня подання позивачем первинної заяви про призначення пенсії, тобто з 22 квітня 2025 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.25 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 30.04.2025 №164050004792.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 22.04.2025 з урахуванням пільгового стажу за списком №1 періоду з 22.08.1992 по 14.05.2000.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі № 440/9143/25 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не взяв до уваги той факт, що за результатами розгляду заяви позивача від 22.04.2025 та доданих документів до пільгового стажу роботи за списком №1 Головним управлінням не враховано період роботи з 22.08.1992 по 14.05.2000, згідно з довідкою №41 від 21.04.2025, оскільки посада, вказана в Переліку робочих місць, робіт, професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, від 07.10.1994 №438 «обрубщик» не відповідає посаді в пільговій довідці та посаді, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, «обрубувач зайнятий обробленням литва наждаком і ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментом)». У трудовій книжці ОСОБА_1 також зазначено «обрубщик». А тому Головне управління правомірно відмовило позивачу в зарахуванні періоду з 22.08.1992 по 14.05.2000 до пільгового стажу за Списком № 1, отже, рішення про відмову у призначенні пенсії відповідач вважав обґрунтованим та правомірним.
Позивачем подано відзив, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки вважає дане рішення суду в цій частині законним та обґрунтованим.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 22.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058.
За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Закарпатській області.
ГУ ПФУ в Закарпатській області рішенням від 30.04.2025 №164050004792 відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи.
У рішенні від 30.04.2025 №164050004792 зазначено:
Загальний страховий стаж позивача становить 33 роки 06 місяців 06 днів, страховий стаж із урахуванням пільгового стажу за Списком 1 становить 35 років 06 місяців 06 днів.
Стаж по Списку 1 становить 02 роки 10 місяців 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком по Списку №1.
Вік позивача на дату звернення становив 54 роки.
За результатами розгляду заяви позивача від 22.04.2025 та доданих документів до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.
До пільгового стажу роботи за списком №1 не враховано період роботи з 22.08.1992 по 14.05.2000, згідно з довідкою №41 від 21.04.2025, оскільки посада, вказана в Переліку робочих місць, робіт, професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, від 07.10.1994 №438, "обрубщик" не відповідає посаді в пільговій довідці та посаді, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, "обрубувач зайнятий обробленням литва наждаком і ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментом)". В записах у трудову книжку ОСОБА_1 також зазначено "обрубщик" /а.с. 38/.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача спірний період її роботи з 22.08.1992 по 14.05.2000, оскільки, як записами у трудовій книжці, так і уточнюючою довідкою, підтверджено зайнятість позивача у вказаний період повний робочий день на роботах за Списком № 1. Тому наявні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 22.08.1992 по 14.05.2000 до стажу роботи за Списком № 1. Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом, та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги докази, наявні у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача є вихід за межі позовних вимог та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 22.04.2025 з урахуванням пільгового стажу за Списком №1 періоду з 22.08.1992 по 14.05.2000.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу вимог ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Частиною 1 ст. 24 Закону №1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV).
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Частиною 3 ст. 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частиною 1 ст. 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 п.п.1 статті 114 Закону №1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Відтак, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, мають жінки після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років на зазначених роботах.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 22 серпня 1992 року по 14 травня 2000 року на посаді "обрубщика" на ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод", згідно з довідкою №41 від 21.04.2025, оскільки посада, вказана в Переліку робочих місць, робіт, професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, від 07.10.1994 №438, "обрубщик" не відповідає посаді в пільговій довідці та посаді згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, "обрубувач зайнятий обробленням литва наждаком і ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментом)", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до відомостей у трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с. 17-18), записи відповідного періоду зроблено російською мовою, позивач:
- з 20.09.1989 прийнята учнем "обрубщика литейного цеха" Полтавського автоагрегатного заводу; 
- з 01.11.1989 позивачу присвоєно кваліфікацію "обрубщика" першого розряду "литейного цеха";
- з 21.05.1991 присвоєно другий розряд "обрубщика литейного цеха";
- з 03.02.1997 переведена "обрубщиком по обработке литья наждаком вручную литейного производства литейный цех" 2 розряду;
- з 06.06.2000 звільнена за власним бажанням.
Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.
Однак, записи за спірний період з 22.08.1992 по 14.05.2000 в трудовій книжці позивача велися російською мовою.
При цьому, не важко зрозуміти, що "обрубувач зайнятий обробленням литва наждаком і ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментом)" та "обрубщик по обработке литья наждаком вручную литейного производства литейний цех" це одна і та ж посада, що логічно та цілком зрозуміло, а відмова з підстави зазначення в трудовій книжці "обрубщик" замість "обрубувач" є явно надмірним формалізмом, допущеним відповідачем.
До матеріалів заяви про призначення пенсії позивач долучила довідку Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" від 21.04.2025 №41, зі змісту якої слідує, що довідка "видана ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" і за період з 01.11.1989 по 06.06.2000 виконувала роботи з обрубки, обпиловки, зачистки і вирубки пневматичним молотком, зубилом вручну, абразивними кругами, сухим способом металевих деталей. За професією, посадою обрубувач зайнятий обробленням литва наждаком і ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментом). Передбачено Списком № 1 розділ XІ Металообробка, підрозділ 1 Ливарне виробництво, а) робітники, підрозділ 11101000-15379 Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162".
Колегія суддів зазначає, що обрубувачі, зайняті обробленням литва наждаком і ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментом), відносяться до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 (позиція 11.1а в Списку №1). Посада, яку обіймала позивач, також відносилася до Списку №1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162.
Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач безпідставно проігнорував вищевказану довідку, з урахуванням якої слід читати відповідний запис у трудовій книжці позивача.
Разом із тим, згідно з п. 20 Порядку №637, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників згідно додатку №5 вимагаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.
Крім того, період роботи позивача в Публічному акціонерному товаристві "Полтавський автоагрегатний завод" зазначений у наданій довідці, узгоджується з записами у трудовій книжці.
Отже, колегія суддів вважає, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача у зв`язку з зазначенням в трудовій книжці "обрубщик" (російською) замість "обрубувальник" є безпідставними. Наявний трудовий стаж позивача на посадах, які відносяться до Списку № 1, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом та довідкою від 21.04.2025 №41.
Таким чином, колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача спірний період її роботи з 22.08.1992 по 14.05.2000, оскільки, як записами у трудовій книжці, так і уточнюючою довідкою, підтверджено зайнятість позивача у вказаний період повний робочий день на роботах за Списком № 1, а тому наявні підстави для зарахування зазначеного періоду роботи позивача.
Щодо правомірності обраного судом першої інстанції способу захисту, слід зазначити наступне.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії.
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що станом на момент звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, а її пільговий стаж за Списком № 1 становив більше 7 років 6 місяців, а загальний страховий стаж - більше 20 років, що дає право на пільгове призначення пенсії, колегія суддів дійшла висновку про дотримання позивачем при зверненні до ГУ ПФУ з заявою про призначення пенсії всіх визначених законодавством умов для такого призначення.
Відтак, враховуючи, що підстав для відмови в призначенні позивачу пенсії у спірних правовідносинах не було, існує лише один вид правомірної поведінки Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу таку пенсію.
Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 22.04.2025, з урахуванням пільгового стажу за Списком №1 періоду з 22.08.1992 по 14.05.2000, відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 по справі № 440/9143/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко