Справа № 152/690/26
2/152/762/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

25 червня 2026 року          м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді – Войнаровського І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
у с т а н о в и в:
30 квітня 2026 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 (далі – відповідачка) про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 20746 грн за договором №006/03331/08/20 від 21 серпня 2020 року та судові витрати.
Ухвалою суду від 05 травня 2026 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.89). 
Представник позивача у прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує (а.с.5 на звороті).
10 червня 2026 року від представника відповідачки – адвоката Зачепіло З.Я. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в загальному розмірі 20746 гривень, проте вважає, що позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнере» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами, позивачем не надано доказів, які стосуються предмета доказування. Позивач зазначає, що 21.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 006/03331/08/20 право грошової вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фактор П» на підставі Договору факторингу № 24-ФП-ПП-202109 від 30.09.2021 року, які в свою чергу відступили право грошової вимоги ТОВ «Факторинг Партнеср» на підставі Договору № 30-01/26 від 30.01.2026 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 006/03331/08/20 від 21.08.2020 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 20746 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 9255,42 грн та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11 490,58 грн. Проте, позовні вимоги ТОВ «Факторинг партнере» не підтвердженні належними доказами, відповідно до вимог ст. 77,78,79,100 ЦПК України. Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». До позовної заяви позивач додає розрахунок заборгованості за кредитним договором який не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже не є належним доказом заборгованості за кредитним договором. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15). Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на мол9кнт переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Крім того, зазначає, що розмір заборгованості за кредитом, який був переданий в порядку відступлення права вимоги сам по собі не свідчить про обгрунтованість нарахування такої заборгованості та суперечить положенням Цивільного кодексу України. Вважає, що ТОВ «Факторинг Партнере» не довело відступлення права грошової вимоги на кожному етапі такої передачі, як того вимагає закон. ТОВ «Факторинг Партнере» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнере» відсутні. Вважає, що сума коштів у розмірі 13000 гривень за надання правової допомоги, є завищеною, неспівмірною із складністю справи. В порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначена справа є малозначною, судова практика щодо вказаною категорії справ є напрацьованою, сталою та не змінюваною вже тривалий час, і не погребує детального вивчення проблеми, аналізу законодавства та розроблення стратегії ведення справи, тому загальна вартість витрат на професійну (правову) допомогу є завищеною та не може бути оцінена в розмірі 13000 гривень. Вважає, співмірним зі складністю справи та ціною позову, виконаною адвокатами роботою та розумним і обгрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн. Таку суму, вважає, пропорційною предмету спору та такою, що є доцільною для розподілу між сторонами у разі задоволення позовних вимог.
Представник відповідача просить відмовити в повному обсязі у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнере» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судові витрати відповідно до п.2. ч.2 ст. 141 ЦПК України покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», а вразі якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розміру 2000 грн (а.с.96-98).
При цьому, разом з відзивом на позовну заяву, представник відповідачки подала клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просить судові витрати відповідно до п.2. ч.2 ст. 141 ЦПК України покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», у разі якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розміру 2000 грн (а.с.99-100).
10 червня 2026 року від представника відповідачки до суду надійшла заява, в які вона просить справу розглядати за відсутності відповідача та його представника за наявними в матеріалах справи документами. Позовні вимоги не підтримує та в їх задоволенні просить відмовити (а.с.104).
16 червня 2026 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вона вказує, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Звертає увагу, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Посилання відповідача на постанови Національного Банку України, в тому числі на Положення про організацію бухгалтерського обліку в Банках України є недоречним, оскільки положення стосуються банків, а не небанківських фінансових установ. Відповідно, не заслуговують на увагу посилання відповідача на практику Верховного Суду, яка стосується стягнення заборгованості, кредитором за якими є банки. Відповідно до умов кредитного договору, Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 10 500,00 грн. (п.2.1. Договору) Даний факт підтверджує видатковий касовий ордер, що знаходиться у матеріалах справи. Згідно п. 4.1. Договору сторони домовились про наступні окремі умови цього Договору: 4.1.1. Перебіг строку кредиту розпочинається з моменту підписання цього Договору, перерахування (видачі) коштів Позичальнику і складає 270 календарних днів. Згідно детального розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА» вбачається, що кредитором було правомірно та у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору. Станом на 30.09.2021 року з урахуванням сплачених Відповідачем за період з 21.08.2020 року по 18.05.2021 року сум по кредиту, заборгованість за Кредитним договором №006/03331/08/20 від 21.08.2020 року становить 20746,00 грн. з яких: 9255,42 грн заборгованість по кредиту (тілу) та 11490,58 грн. заборгованість за процентами. 30.09.2021 було укладено договір факторингу № 24-ФП-ПП-202109 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОСТО ПОЗИКА» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №006/03331/08/20. Пунктом 3.1. даного Договору передбачено «Права Вимоги вважаються відступленими (переданими) та набутими (прийнятими) Фактором з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Відступлених Прав (Додаток З Договору).», відповідно до чого Позивачем було долучено саме Додаток №3 до Договору факторингу № 24-ФП-ПП-202109 від 30.09.2021 року. При цьому Договір факторингу №24-ФП-ПП-202109 від 30.09.2021 року у встановленому законом порядку жодною зі сторін не оскаржувався, недійсним не визнавався, не розривався, а відтак станом на дату розгляду даної справи є чинним, укладеним та таким, що породжує для його сторін відповідні цивільні права та обов`язки. Відповідно, відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів факт переходу права вимоги до позивача або заперечувати його процесуальний статус як належного кредитора у спірних правовідносинах. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФАКТОР П» станом на 30.01.2026 року з урахуванням сплачених відповідачем сум по кредиту, заборгованість за Кредитним договором №006/03331/08/20 від 21.08.2020 року становить 20746,00 грн. з яких: 9255,42 грн заборгованість по кредиту (тілу) та 11490,58 грн заборгованість за процентами. 30.01.2026 було укладено договір факторингу №30-01/26 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №006/03331/08/20. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №006/03331/08/20 від 21.08.2020 року. Зазначаємо, що позивачем, який набув право вимоги до відповідача з а договором факторингу, не здійснювалось жодних нарахувань за Кредитним договором №006/03331/08/20 від 21.08.2020 року. Розрахунки заборгованості виконані у відповідності до умов договору та є максимально деталізованими і містять усі складові, а саме: загальну суму заборгованості, тіло кредиту та суму нарахованих відсотків із зазначенням періоду нарахування та сплачені суми. До підписання договору позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору, в тому числі розміщена інформація на сайті товариства, Крім того, зважаючи на вільний порядок укладення договору, позичальник мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами які він сам обрав та прийняття зваженого рішення. Позичальник засвідчив факт належного ознайомлення з умовами Договору та Правил, в тому числі підписавши Договір, в якому визначені розмір та порядок нарахування відсотків. На противагу наданим нами доказам, які підтверджують зазначені нами обставини та обґрунтовують заявлені позовні вимоги, відповідачем не було долучено жодного належного, допустимого та достовірного доказу на спростування розміру заборгованості. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Наголошуємо, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. Договірні відносини між позивачем та адвокатом за договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав Відповідача є необґрунтованими. Представник позивача просить позовну заяву ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі (а.с.105-108).
Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
Судом встановлено, що 21 серпня 2020 року між ТОВ «Просто Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 006/03331/08/20, відповідно до умов якого відповідачці надається в кредит грошові кошти в сумі 105000 грн., на умовах терміновості, повернення та платності, фіксованою процентною ставкою. Загальна вартість кредиту (в грошову виразі) становить 23346 грн, реальна річна процентна ставка по кредиту становить 248,6867%. З метою отримання кредиту відповідачка вказала свої персональні та паспортні дані та ідентифікаційний код (а.с.8-10).
Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту відповідачка ознайомилася з умовами кредитування 21 серпня 2020 року (а.с.11).
Згідно з копією заяви на видачу кредиту від 21 серпня 2020 року, ОСОБА_2 запропонувала ТОВ «Просто Позика» на підставі кредитного договору видати їй кредит у розмірі 10500 грн (а.с.14).
Відповідно до копії видаткового касового ордера від 21 серпня 2020 року, ОСОБА_1 одержала 10500 грн на підставі кредитного договору №006/03331/08/20 від 21 серпня 2020 року (а.с.22).
Згідно з копією розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту №006/03331/08/20 від 21 серпня 2020 року, наданого первісним кредитором, станом на 30 вересня 2021 року заборгованість відповідачки становить 20746 грн, з них: 9255,42 грн – загальна сума заборгованості по кредиту та 11490,58 грн – загальна заборгованість по процентам (а.с.23).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту №006/03331/08/20 від 21 серпня 2020 року, наданого ТОВ «Фактор П, станом на 30 січня 2026 року заборгованість відповідачки становить 20746 грн, з них: 9255,42 грн – загальна сума заборгованості по кредиту та 11490,58 грн – загальна заборгованість по процентам (а.с.26).
Згідно з копією розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту №006/03331/08/20 від 21 серпня 2020 року, наданого позивачем, станом на 24 квітня 2026 року заборгованість відповідачки становить 20746 грн, з них: 9255,42 грн –заборгованість по кредиту та 11490,58 грн – заборгованість за відсотками (а.с.28).
30 вересня 2021 між ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА» та ТОВ «ФАКТОР П» було укладено договір факторингу №24-ФП-ПП-202109, відповідно до якого ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА» відступило на користь ТОВ «ФАКТОР П» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №006/03331/08/20 від 21 серпня 2020 року(а.с.29-43).
30 січня 2026 між ТОВ «ФАКТОР П» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу №30-01/26, відповідно до якого ТОВ «ФАКТОР П» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №006/03331/08/20 від 21 серпня 2020 року(а.с.44-56).
Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно умов вищевказаних договорів факторингу та відповідно до вимог ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредиторів, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло статусу нового кредитора.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Суд зауважує, що відповідачка, на підтвердження своїх доводів, доказів того, що відповідні кошти не були їй надані, не надала. 
При цьому, суд звертає увагу представника відповідачки – адвоката Зачепіло З.Я., що кредитні кошти відповідачка отримала в касі первісного кредитора – ТОВ «Просто Позика» (а.с.22), а не на банківський рахунок, а тому заперечення, які викладенні у відзиві на позов, щодо надання виписки з банківського рахунку на увагу не заслуговують. 
При цьому, суд зауважує, що відсоткова ставка за користування кредитними коштами була відповідачкою погоджена, а виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі (постанова Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №623/2936/19).
Суд наголошує, що в даній справі, за умови, що відповідачка заперечувала би отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме вона мала би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги ( частина 1 статті 81 ЦПК України).
Будь яких доказів, які б спростували як укладення самого кредитного договору, так і отримання відповідачкою кредитних коштів, останньою не надано.
Відповідачкою порушено умови договору в частині своєчасного повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, грошові кошти позивачу в повному обсязі не повернула, відповідачка не заявляла вимог з приводу оспорювання договору, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Отже, судом установлено факт невиконання відповідачкою узятих зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми кредиту та сплати відсотків, а тому порушене право підлягає судовому захисту.
Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 
Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Таким чином, позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 20746 грн.
Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України установлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. 
У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, – в будь-якому разі була надмірна.
Позивачем було укладено договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2023 року з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с.63-65).
02 березня 2026 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» складено заявку на надання юридичної допомоги №1842 на суму 13000 грн, в якій сторони погодили вартість надання послуг (а.с.69).
Відповідно до копії витягу з акту №31 про надання юридичної допомоги від 31 березня 2026 року, позивач та адвокатське об`єднанням «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг на суму 13000 грн (а.с.71).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Крім того, суд зауважує, що провадження у справі здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тому представник позивача не приймає участі в судових засіданнях, що враховується судом при розподілі витрат на правничу допомогу. 
Суд вважає, що зазначена сума адвокатських витрат в сумі 13000 грн. є неспівмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг. 
Відтак, суд вважає, що співмірною у цій справі компенсацію вартості виконаної адвокатом роботи лише у сумі 3000 грн., з урахуванням, зокрема, складності справи, обсягу наданих у цьому випадку адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до розгляду та впродовж судового розгляду. Зазначена сума адвокатських витрат є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг. 
Отже, вимоги про стягнення судових витрат на надання правничої допомоги підлягають частковому задоволенню на суму 3000 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судові витрати у розмірі 2662,40 грн.
Керуючись статтями 13, 15, 16, 525, 526, 625, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості– задовольнити повністю.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором №006/03331/08/20 від 21 серпня 2021 року у розмірі 20746 (двадцять тисяч сімсот сорок шість) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» понесені судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя    І.В. Войнаровський