Справа № 462/4591/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м. Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О. Б., секретаря судового засідання Попелівської А. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник позивача – адвокат Столітній М. М. через систему «Електронний суд» звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 24.12.2022 року № 6209401 у розмірі 13 447,50 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.12.2022 року між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено Договір № 6209401 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит на суму 3 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % на день строком на 360 днів шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 . Вказує, що відповідач, підписавши даний Договір, підтвердив, що змогу ознайомився з текстом примірного кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, а також інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Крім цього зазначив, що у період з 24.12.2022 року по 24.09.2023 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 895,50 грн., які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами. 25.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф. Відповідно до Реєстру боржників від 25.09.2023 року до Договору факторингу від 25.09.2025 року № 25.09/23-Ф позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 8 373,00 грн. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», що підтверджується відповідним Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 36432322 від 02.12.2025 року. Зазначає, що станом на дату укладення Договору факторингу строк дії Договору № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року не закінчився, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» протягом 85 календарних днів, тобто у період з 26.09.2023 року по 19.12.2023 року включно, здійснював нарахування за стандартною процентною ставкою, що становить 5 074,50 грн. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, а після відступлення позивачу права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за Договором № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року в розмірі 13 447,50 грн., з яких: 3 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 5 373,00 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованих первісним кредитором та 5 074,50 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованих позивачем. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.05.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Крім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.05.2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
04 червня 2026 року на адресу суду надійшли документи, витребувані ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.05.2026 року у АТ «Універсал Банк» /а.с. 104-105/.
08 червня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовує тим, що відповідач частково визнає позовні вимоги, викладені у позовній заяві, зокрема в частині стягнення фактично отриманої суми кредиту у розмірі 3 000,00 грн., а також правомірно нарахованих процентів за первинний (базовий) строк користування кредитними коштами. Водночас відповідач повністю заперечує проти стягнення решти заявленої заборгованості, зокрема процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування, пені та штрафних санкцій, оскільки їх нарахування, на думку відповідача, суперечить вимогам чинного законодавства України. У зв`язку з викладеним відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 3 000,00 грн та правомірно нараховані проценти за базовий строк користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.
18 червня 2026 року від представника позивача – адвоката Столітнього М. М. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, не погодився з наступних підстав. Зазначає, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися виключно в межах строку дії кредитного договору, який становив 360 днів. Первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» здійснював нарахування процентів за користування кредитом протягом 275 календарних днів з дати укладення договору, тобто з 24.12.2022 року, до моменту відступлення права вимоги. Представник зазначив, що оскільки станом на дату відступлення права вимоги строк дії кредитного договору ще не сплив, відтак ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» додатково були нараховані проценти за користування кредитними коштами за період з 26.09.2023 року по 19.12.2023 року, тобто за 85 календарних днів, що не є штрафними санкціями, а становлять плату за правомірне користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, представник позивача звернув увагу суду на те, що позовна заява не містить вимог про стягнення пені чи штрафів, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо нарахування та стягнення таких санкцій не відповідають фактичним обставинам справи. З огляду на викладене просив позов задовольнити позов. Також представник позивача повідомив суд, що через проведення технічних робіт та нестабільне функціонування системи «Електронний суд» він не мав можливості своєчасно ознайомитися з відповідним відзивом та просив суд поновити позивачу строк для подання відповіді на відзив.
18 червня 2026 року відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зокрема зазначив, що відповідь на відзив подано з порушенням процесуального строку, оскільки не надано доказів поважності причин пропуску на його подання. Крім цього вказав, що на його переконання, позивач не надав належного обґрунтування розміру заявленої заборгованості та не спростував доводів, викладених у відзиві, а посилання лише на загальний строк дії договору не підтверджує законність нарахованих процентів. Вважає доводи, викладені у відповіді на відзив, такими, що не спростовують заперечень відповідача та не підтверджують правомірність заявлених до стягнення процентів. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Щодо клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.05.2026 року про відкриття провадження, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої – п`ятої ст. 178 ЦПК України.
Судом встановлено, що позивач отримав відзив на позовну заяву в системі «Електронний суд» 09.06.2026 року, отже граничний строк для подання відповіді на відзив 13.06.2026 року, який є вихідним днем, а тому останнім днем для подання відповіді на відзив є перший робочий день після вихідного дня, тобто 15.06.2026 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. 
Наріжними засадами цивільного судочинства (ст. ст. 2, 4, 12 ЦПК України) є рівність усіх учасників перед судом та змагальність сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ («Лазаренко та інші проти України»), право на справедливий судовий розгляд забезпечується наданням сторонам рівних процесуальних можливостей для представлення своїх позицій.
Враховуючи доводи, висловлені стороною позивача в обґрунтування пропуску строку на подання відповіді на відзив про те, що пропуск процесуального строку був зумовлений об`єктивними перешкодами технічного характеру, заявлення відповідного клопотання, незначний строк, що був пропущений, суд вважає за можливе поновити строк на її подання.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.12.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 6209401 про надання споживчого кредиту (далі – Договір) в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» /а.с. 14-18 зворот/.
Відповідач 24.12.2022 року о 13:08:25 підписав указаний Договір електронним підписом, за допомогою введення одноразового персонального ідентифікатора «С500766».
Крім цього, разом із Договором відповідач також шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С500766»підписав Паспорт споживчого кредиту до Договору № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року, який є невід`ємною частиною Договору та містить повну інформацію про основні умови кредитування, щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, а також про порядок повернення кредиту /а.с. 20-21 зворот/.
Відповідно до п. 1.2. Договору умовах, встановлених Договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
За умовами п. 1.3.-1.4.1. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 3 000,00 гривень. Тип кредиту – кредит. 1.4. Строк кредиту 360 дні (день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.
За умовами Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яка є Додатком № 1 до Договору № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року та яка підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором «С500766»визначено дату надання кредиту 24.12.2022 року, дату повернення кредиту 19.12.2023 року, та загальну вартість кредиту 23 596,50 грн., яка включає в себе суму кредиту у розмірі 3 000,00 грн. та суму процентів у розмірі 20 596,50 грн. /а.с. 19/.
Відповідно до п. 1.5.1.-1.5.2. Договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка 0,995% в день та застосовується якщо споживач до 23.01.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1.-2.2. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 24.12.2022 року або 25.12.2022 року .
Згідно з п. 3.1. Договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Відповідно до пункту 9.6. Договору такий укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в Особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис споживача на Договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало у повному обсязі та надало йому кредит в сумі 3 000,00 грн., що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» № 20231010-10 від 10.10.2025 року про переказ та зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (порядковий номер 14, номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек Україна» a2224dee-b940-4756-b2aa-3234c76e719a, ID платежу 018823312845) 24.12.2022 року о 13:09:03 год. коштів в сумі 3 000,00 грн. /а.с. 22-24/.
З відповіді АТ «Універсал Банк» від 04.06.2026 року вбачається, що 24.12.2022 року о 13:09:06 на банківську карту № НОМЕР_2 емітовану на ім`я ОСОБА_1 було здійснено перерахування грошової суми у розмірі 3 000,00 грн. /а.с. 104-105/.
Відтак, з досліджених судом доказів вбачається, що реквізити платіжної картки, емітованої на ім`я ОСОБА_1 збігаються із тими, які зазначено відповідачем при укладенні Договору, а факт отримання кредитних коштів відповідачем не оспорюється.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року, наданого первісним кредитором, заборгованість відповідача складає 8 373,00 грн., з яких 3 000,00 грн. – сума заборгованості основною сумою боргу та 5 373,00 грн. – сума заборгованості за відсотками /а.с. 29-40/.
Також судом встановлено, що 25.09.2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» уклали Договір факторингу № 25.09/23-Ф, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступив факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників /а.с. 52-56/.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 25.09.2025 року до Договору факторингу від 25.09.2025 року № 25.09/23-Ф, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Договором № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року в сумі 8 373,00 грн., з яких 3 000,00 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту та 5 373,00 грн. – сума заборгованості за відсотками/а.с. 62-63/.
Згідно з рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року ОСОБА_2 змінено найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» /а.с. 80/.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Як регламентовано ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та кредитодавцем не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 20.06.2022 року у справі № 757/40396/20, від 04.12.2023 року у справі № 212/10457/21.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору.
При цьому, будь-які докази протиправності дій третіх осіб щодо ОСОБА_1 , які стосуються підписання кредитного договору, у матеріалах справи відсутні, а факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 3 000,00 грн. відповідачем не оспорюється, що в сукупності дає суду підстави вважати доведеним факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів у зазначеному розмірі.
Оскільки вказаний договір, який підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачкою виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, від 09 квітня 2025 року у справі № 522/6195/20.
Як убачається з висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 06.02.2018 року у справі № 278/1679/13-ц, від 06.02.2019 року у справі № 361/2105/16-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Крім цього, у постанові від 06.02.2019 року у справі № 667/11010/14-ц Верховним Судом зазначено також, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Відтак, на підставі наведених положень, а також враховуючи досліджені судом докази на підтвердження відступлення права вимоги за договорами, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Договір факторингу від 25.09.2023 року № 25.09/23-Ф у встановленому порядку не оспорювався, є чинним, а з огляду на приписи ст. 204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої, правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» вважається таким, що у встановленому законом порядку набув права вимоги до відповідача на тих самих умовах і в тому обсязі, які існували на момент переходу прав, а відтак, є належним кредитором у зобов`язанні.
Заперечення відповідача щодо того, що нараховані позивачем проценти фактично є штрафними санкціями, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Таким чином, питання визначення процентної ставки за кредитним договором вирішується виключно сторонами у договорі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21.10.2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування.
Так, відповідно до умов Договору № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року сторони погодили розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами. 
Відповідно до умов строк дії п. 1.4 Договору строк кредитування складає 360 днів, тобто з 24.12.2022 року по 19.12.2023 року. Відтак, станом на дату укладення Договору факторингу від 23.09.2025 року № 29.09/23-Ф, строк дії за Договором № 6209401 про надання споживчого кредиту від 24.12.2022 року не закінчився, а тому, в межах строку дії даного Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» у період з 26.09.2023 року по 19.12.2023 року (85 календарних дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5 074,50 грн. (3000 грн х 1,99% х 85 календарних дні), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості /а.с. 27-28/. 
Відтак, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що проценти були нараховані виключно за період з 24.12.2022 року по 19.12.2023 року, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування та дії Договору. При цьому після 19.12.2023 року нарахування процентів за користування кредитом не здійснювалося.
Крім цього, згідно з п. 1.5.2. Договору у разі сплати до 23.01.2023 року суми не менше першого платежу, визначеного Графіком платежів, споживачу надається індивідуальна знижка, а проценти за відповідний період підлягають перерахунку за зниженою процентною ставкою 0,995 % на день.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2023 року відповідач сплатив 895,50 грн, що відповідає сумі першого платежу відповідно до Графіку платежів. У зв`язку з цим первісним кредитором було застосовано до відповідача передбачену Договором знижку та здійснено нарахування процентів за відповідний період за зниженою ставкою 0,995 % на день. Отже, відповідач був ознайомлений із процентною ставкою та правилах її нарахування.
Нарахована сума процентів у загальному розмірі 10 447,50 грн. (5 373,00 грн. – відсотки, нараховані первісним кредитором + 5 074,50 грн. – відсотки, нараховані позивачем) є платою за користування кредитом, обчисленою за погодженою сторонами стандартною процентною ставкою, а не штрафом, пенею чи іншою мірою відповідальності за порушення зобов`язання.
Враховуючи те, що послуги кредитодавця надаються дистанційно в режимі реального часу, а Договір та Паспорт споживчого кредиту, які включають тарифи були надані відповідачу в електронному форматі, тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами, які діяли на час підписання договору та відповідно до ст. 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.
За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 розумів умови укладеного ним договору, надання йому у користування грошових коштів та нарахування процентів за користування коштами, що зобов`язувало останнього належним чином виконувати обов`язки, щодо виконання умов договору про надання коштів у позику та повернення грошових коштів, а отже доводи відповідача про те, що заявлені до стягнення проценти мають характер штрафних санкцій, не ґрунтуються на умовах Договору та спростовуються матеріалами справи і підлягають відхиленню судом.
Всупереч умовам Договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив більше жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», ані на рахунки первісного кредитора.
Відтак, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн. та суми заборгованості за відсотками у розмір 10 447,50 грн. є правомірними.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в сумі 13 447,50 грн., що включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 000,00 грн. та відсотків за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування в сумі 10 447,50 грн.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні до суду позивачем сплачено 2 662,40 грн. судового збору /а.с. 96/.
Позовні вимоги задоволено, а тому судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. потрібно покласти на відповідача.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат у справі, до суду надано: Договір про надання правової допомоги від 10.12.2024 року № 10/12-2024, який укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М. М., предметом якого виступають зобов`язання адвоката надавати юридичну (правничу) допомогу для ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»; Заявка № 19249 на виконання доручення до Договору про надання правової допомоги від 10.12.2024 року № 10/12-2024; Акт № 19249 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору про надання правової допомоги від 10.12.2024 року № 10/12-2024, в якому зазначено про склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом та їх вартість, яка складає – 10 000,00 грн. та рахунок на оплату № 19249-18/05-2026 від 18.05.2026 року /а.с. 86-91/.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 року у справі № 275/150/22 зазначив, що керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Водночас, загальна вартість правничої допомоги, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 10 000,00 грн, що, на думку суду, є несправедливою сумою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Зазначене узгоджується також із висновками Великої плати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 14.06.2023 року у справі № 357/8277/19, від 22.05.2024 року у справі № 206/4841/20, від 05.06.2024 року у справі № 910/14524/22, від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23, від 02.04.2025 року у справі № 925/457/23.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак, аналізуючи надані докази та виходячи з того, що суд дійшов висновку про незначну складність справи, враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість у розмірі 13 447 (тринадцять тисяч чотириста сорок сім) гривень 50 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривень 40 копійокта витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», ЄДРПОУ: 44559822, місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27/2. 
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Постигач О. Б.