ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6145/26 Справа № 192/2920/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_2 є рідним братом позивача – ОСОБА_1 , яка у зв`язку з його смертю витратила на поховання 18 930 гривень 00 копійок. 31 серпня 2024 року приблизно о 23 годині 40 хвилин під час руху по 2 головній колії «станції Сухачівка» в м. Дніпро (173 км, пікет 8), потягом № 2250 сполученням «Знамянка - НД - Вузол» під керуванням машиніста ОСОБА_3 було смертельно травмовано ОСОБА_2 , а вказані обставини встановлені в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні №12024043010000165.
Внаслідок наїзду позивачу було завдано майнову шкоду, у зв`язку з чим вона змушена була понести у витрати на поховання свого рідного брата. Оскільки шкоду було завдано поїздом, тобто джерелом підвищеної небезпеки, тому така шкода підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини. Отже, ці витрати підлягають стягненню з відповідача як володільця джерела підвищеної небезпеки.
Враховуючи вищевикладене позивач просила суд:
стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця” на користь ОСОБА_1 18 930,00 грн, в якості відшкодувння витрат на поховання.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди – задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в розмірі 18 930 гривень 00 копійок.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням вкладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.17).
Згідно копії товарного чеку № 83 від 02 вересня 2024 року на поховання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було витрачено 18 930 гривень 00 копійок (а.с.18).
З копії довідки ФОП ОСОБА_4 № 83 від 18 червня 2025 року встановлено, що брат ОСОБА_1 – ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та був похований в с. Сурсько-Михайлівка Дніпровського району Дніпропетровської області, а поховання було здійснене за власні кошти, а не за рахунок держави або сторонніх осіб (а.с.9).
Також з дослідженого висновку СМЕ № 3970м від 16 вересня 2024 року встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 (01:43 01 вересня 2024 року, приблизно за 2 години до моменту огляду трупа) в умовах залізничної травми, якими могли бути виступаючі частини залізничного транспорту, що рухався та дорожнього покриття (а.с.87-94).
Згідно постанови про закриття кримінального провадження №12024043010000165 від 30 вересня 2024 року за фактом порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо це створило небезпеку для життя людей або настання інших тяжких наслідків, краніальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с.95-99).
Також у постанові вказано, що машиніст електропотягу № 2250 (48 вагонів, 192 вісі, вага 1529 тон) – ОСОБА_3 , рухався по парній колії перегону Сухачівка-Діївка в кривій ділянці. При застосуванні світла від прожектора на 173 км ПК 8 помітив сторонній предмет між рейками колії, схожий на людину. Локомотивна бригада негайно подала сповіщувальний сигнал великої гучності та застосувала екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари при швидкості руху 40 км/год. Проте наїзду уникнути не вдалося, а після повної зупинки потягу при огляді місця події, а саме на 173 км ПК8 було виявлено тіло людини без ознак життя.
Згідно листа Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11 серпня 2025 року, електровоз ВЛ8 № 323, який слідував з потягом № 2250 у добу 31 серпня 2024 року перебуває на балансі структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Машиніст вказаного електровоза перебуває у трудових відносинах зі структурним підрозділом «Локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та працює на посаді машиніста електровоза дільниці експлуатації локомотивів (зворотного депо П`ятихатки) (а.с.8).
Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою доведено належними, достовірними та достатніми доказами понесені нею витрати на поховання ОСОБА_2 .
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Таким чином, оскільки смерть ОСОБА_2 настала в умовах залізничної травми, якими могли бути виступаючі частини залізничного транспорту, що рухався та дорожнього покриття, а електропотяг № 2250 перебуває на балансі структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», машиніст якого перебуває у трудових відносинах з відповідачем, то саме відповідач зобов`язаний згідно положень ст. 1172 ЦК України відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Як вбачається з матеріалів справи витрати на поховання ОСОБА_2 були здійснені ОСОБА_1 .
Тому вказана особа має право на отримання відшкодування таких витрат на поховання.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів здійснення поховання ОСОБА_2 за рахунок саме коштів ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє, оскільки з наданих позивачкою доказів вбачається, що вона взяла на себе зобов`язання поховати ОСОБА_2 , наданими товарними чеками підтверджуються витрати на придбання предметів ритуальної належності та оплату ритуальних послуг, що в сукупності дає підстави зробити висновок, що позивачка понесла такі витрати на поховання ОСОБА_2 . Крім того, відповідачем не спростовано такі докази.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційний суд вважає, що надані позивачкою докази, у вигляді товарних чеків є належними та достовірними доказами, враховуючи таке.
Товарний чек — це документ, що підтверджує факт оплати товару або послуги.
Згідно із Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Законодавством не передбачено обов`язкового зазначення в товарному чеку отримувача товару або послуги, а також для яких цілей здійснюється купівля товарів та послуг.
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги щодо неможливості встановити з наданих товарних чеків, що придбані ритуальні товари та послуги стосуються здійснення поховання ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відшкодування витрат на поховання.
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
З врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд не знаходить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).
З підстав вищевказаного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, тому розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – залишити без задоволення.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційноїінстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст судового рішення складений 25 червня 2026 року.

Судді