РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
01 червня 2026 р.  Справа № 640/2512/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2019, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій від 21.01.2019

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві, в якій просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.01.2019 №0002864204, №0002874204, №0002884204, №0002894204, вимогу про сплату боргу №Ф-019 від 21.01.2019, рішення №0002744204 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі висновків акту перевірки, що не відповідають фактичним обставинам та не доводять вчинення ним порушень встановлених податковим органом. Позивач вважає, що не правильно було віднесено до складу витрат отримані послуги від ТОВ «Епіцентр-К», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Адвокатська компанія «СІ ЕЛ ГРУП», а також включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, вартість отриманих маркетингових послуг у ТОВ «Епіцентр-К»№ та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет». Господарські відносини із вказаними контрагентами є реальними, підтверджені належними й достатніми первинними документами, які були додані до позовної заяви та пов`язані із господарською діяльністю Товариства. Акт перевірки не містив жодного доводу стосовно недоліків форми або змісту первинних документах, які надані позивачем для підтвердження господарських відносин між ним та контрагентами.
Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалою від 25.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01.04.2019.
ГУ ДФС у м. Києві 21.03.2019 подано відзив та просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. Зазначено, що проведена планова документальна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 29.12.2018 №4959/26-15-42-04-30/2488100182 та винесені оскаржувані податкові повідомлення – рішення. Перевіркою встановлено, що позивач завищив задекларовані валові витрати в деклараціях про майновий стан і доходи по операціям з ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Ашан України Гіпермаркет», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Адвокатська компанія «Сі Ел Груп» за 2016-2017 роки на суму 531028,45 грн., а також до складу податкового кредиту з податку на додану вартість позивач включила вартість отриманих маркетингових послуг у ТОВ «Епіцентр К» та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», не пов`язаних з підприємницькою діяльністю за загальну суму ПДВ 140120,00 грн. та завищив від`ємне значення з ПДВ на суму 199508 грн. Так, перевіркою достовірності відображення показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року встановлено, що до складу податкового кредиту з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 включено вартість отриманих маркетингових послуг, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю на загальну суму ПДВ 135468,00 грн. З урахуванням викладеного, перевіркою зроблено висновок, що в порушення п.198.5 ст. 198 ПК України, ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з ПДВ по операціям з придбання послуг, зв`язок яких з господарською діяльністю не встановлено на загальну суму 130036,00 грн.; в порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПКУ занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 95585,12 грн.; в порушення пп. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ занижено військовий збір на суму 7965,43 грн.; в порушення абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016 -2017 рр. у розмірі 116826,25 грн.; в порушення ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016, визначену Звітом від 07.02.2017 №9269442420 в розмірі 3209,30 грн.; в порушення ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску з сум заробітної плати за серпень, вересень, жовтень, грудень 2016, січень, лютий 2017 в загальному розмірі 894,90 грн.
27.03.2019 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому додатково зазначено, що маркетингові послуги, які отримано позивачем від контрагентів пов`язані з його господарською діяльністю та отриманням доходу, оскільки маркетингові послуги фактично направлені на забезпечення ефективного збуту товарів у торгівельні мережі шляхом популяризації продукції серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача. За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт приймання – передачі наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.
В судовому засіданні 01.04.2019 задоволено клопотання представників та ухвалено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194КАС України.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
На виконання вимог Закону № 3863-ІХ«Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (Порядок № 399).
Пунктом 22 Порядку № 399 встановлено, що на підставі отриманих примірників протоколу та переліку судових справ відповідальною особою протягом семи робочих днів після завершення автоматизованого розподілу судових справ передаються судові справи до судів, визначених за результатами автоматизованого розподілу.
03.03.2025 справа №640/2512/19 надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2025 прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 13.02.2026 відповідно до ст. 52 Кас України здійснено заміну первинного відповідача ГУ ДФС у м. Києві правонаступником – Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС України.
Ухвалою суду від 16.03.2026 перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовче засідання призначено на 08.04.2026 року о 10:30 год.
Ухвалою суду від 30.03.2026 допущено участь представника відповідача у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 28.04.2026 допущено участь представника позивача у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 29.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.05.2026.
Справа, призначена до розгляду на 25.05.2026 11.00 год знята з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Наступне судове засідання призначено на 26.05.2026 10.00 год. 
У судовому засіданні, яке відбулося 26.05.2026, суд задовольнив клопотання сторін та перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступного.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань як фізична особа - підприємець з 14.06.2005 за №20660000000003795, перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у м. Києві, є платником податку на додану вартість. Основні види діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взяттям; виробництво іншого верхнього одягу, оптова торгівля текстильними товарами.
З 04.12.2018 року по 22.12.2018 року ГУ ДФС у м. Києві на підставі наказу про проведення перевірки від 23.11.2018 року № 17304 та направлень на проведення перевірки від 04.12.2018 року №№3875/26-15-42-04, 3876/26-15-42-04, проведена планова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.10.2016р. по 31.12.2017 р., дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.
29.12.2018 року за результатами перевірки складено акт № 4959/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (далі - Акт), яким встановлені порушення:
1) п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПКУ - занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 95585,12 грн., в т.ч. за 2016 рік – 47293,86 грн., за 20174 рік – 48391,26 грн.; 
2) пп. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ - занижено військовий збір на суму 7965,43 грн., в т.ч. за 2016 рік – 3941,16 грн., за 2017 рік – 4024,27 грн.; 
3) абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016 -2017 рр у розмірі 116826,25 грн., в т.ч. за 2016 рік – 57803,56 грн., за 201 рік – 59022,69 грн; 
4) ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016, визначену Звітом від 07.02.2017 №9269442420 в розмірі 3209,30 грн.; 
5) ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску з сум заробітної плати за серпень, вересень, жовтень, грудень 2016, січень, лютий 2017 в загальному розмірі 894,90 грн; 
6) п. 198.5 ст. 198 ПК України - занижено податкові зобов`язання з ПДВ по операціям з придбання послуг, зв`язок яких з господарською діяльністю не встановлено на загальну суму 130036,00 грн.;
7) п. 51.1 ст. 5 ПКУ – не в повному обсязі відображено в розрахунках за формою 1ДФ інформацію про нараховані та виплачені суми доходів фізичним особам за ознакою «157» - дохід, виплачений самозайнятій особі.
На підставі вказаного Акту перевірки 22.01.2019 винесені податкові повідомлення – рішення:
- №0002864204, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 7 965,43 грн. та штрафними санкціями у розмірі 1991,36 грн., всього на суму 9956,79 грн.;
- №0002874204, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 95 585,121 грн. та штрафними санкціями у розмірі 32509,00, всього на суму 119481,40 грн.;
- №0002884204, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість у розмірі 130036,00грн. та штрафними санкціями у розмірі 32509,00 грн, всього на суму 162545,00 грн;
- №0002894204, яким зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.
Також, відповідачем прийнято рішення від 21.01.2019 року №0002744204 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 17 462,98 грн.
Крім того, надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.01.2019 №ф-019 зі сплати єдиного внеску в сумі 116826,25 грн.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень законодавства.
Доходи для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток повинні бути фактично отриманими і підтвердженими належними первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з суб`єктами господарювання, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Наведеними правовими нормами, в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку податкового кредиту у вартості придбаних у контрагента товарів/робіт/послуг від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
З огляду на викладене, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Так, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.
Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Підпунктом "г" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України встановлено до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.
Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, згідно з висновками Верховного Суду в подібній категорії справ, наведеними, зокрема, в постановах від 10.04.2020 року справа №816/4409/15, від 15.05.2020 року справа № 819/2099/15 аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.
Як вбачається з Акту, відповідач стверджує, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно включило до складу витрат витрати з надання послуг від ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», ФОП ОСОБА_2 та ТОВ Адвокатська компанія «СІ ЕЛ ГРУП», а також включено до податкового кредиту з податку на додану вартість вартість отриманих маркетингових послуг у ТОВ «Епіцентр К» та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет».
Згідно Акту перевірки дане завищення валових витрат виникло за рахунок включення до складу витрат:
- вартості інформаційних послуг з питань бухгалтерського обліку, отриманих від ФОП ОСОБА_2 у сумі 960 грн., оскільки ведення бухгалтерського обліку фізичними особами – підприємцями не передбачено нормами чинного законодавства, а отже витрати, пов`язані із веденням такого обліку, не пов`язані із господарською діяльністю;
- вартості юридичних послуг, отриманих від ТОВ «Адвокатська компанія «СІ ЕЛ ГРУП» у сумі 6000 грн;
- суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб в сумі 15000 грн.
- вартості маркетингових послуг (а саме: послуги по організації просування товарів (торгової марки), послуги зі стимулювання та розширенню ринку збуту товарів Замовника, послуги консолідації замовлень, послуги зі збору інформації про продукцію, послуги із забезпечення відповідного асортименту і достаньмо кількості розміщення товару в місцях продажу, послуги із внесення загальних даних про товар Замовника та ін.) до складу витрат наданих послуг, відповідно до договорів, укладених з ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», ТОВ «Епіцентр К» в сумі 509068,45 грн., в т.ч. у 2016 – 247743,67 грн., у 2017 – 261324,78 грн.
Отже, контролюючий орган вважає, що вищезазначені маркетингові послуги надавались після переходу права власності на товар від ФОП ОСОБА_1 до покупця, а тому не підтверджено зв`язок отриманого доходу та використання маркетингових послуг.
Зазначене твердження ГУ ДПС ґрунтується на тому, що послуги з просування товарів, витрати по яким понесла ФОП ОСОБА_1 , спрямовані на просування товару, який вже був реалізований ТОВ "Епіцентр К" та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет».
За умовами типових договорів поставки з вищевказаними контрагентами передбачено, що «право власності на товар і ризик випадкового знищення, або випадкового пошкодження Товару, переходить від Постачальника до Покупця з моменту, коли Товар поставлено Покупцеві, і Сторони підписали накладну, що засвідчує отримання товару Покупцем». Отже позивач безпідставно не склала, не зареєструвала та не включила до податкових зобов`язань суми ПДВ за згаданими послугами, як за операціями, які не є господарськими операціями позивача.
Інших доводів на підтвердження аргументів відповідача в акті не наведено.
Що стосується господарських операцій ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Епіцентр К».
На підтвердження господарських відносин позивачем надано договір №245510 від 05.09.2012 про надання послуг по організації просування товарів, укладений між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ТОВ «Епіцентр К» (Виконавець), додаткові угоди до Договору, договір №132100 від 01.07.2013 надання послуг по організації просування товарів, предметом яких є надання виконавцем послуг щодо просування товару в регіонах України, рахунки, акти виконаних робіт та звіти, виписки банку.
Згідно з п.1.1 договору з метою подальшого просування та збільшення обсягів продажу товарів за договорами поставки між Замовником та Виконавцем, Виконавець надає замовнику інформаційні, маркетингові та інші послуги.
Відповідно п.1.3 договору послуги щодо просування товару (торгової марки) передбачають надання наступної консультаційної інформації:
- розміщення товару на окремих стелажах та площадках виконавця;
- формування виконавцем споживчого кошику покупцю поденно;
- проведення інформаційного обслуговування товарів, які постачаються замовником та цільового опитування клієнтів, як фактичних так і потенційних;
- інформування щодо залишку товарів на стелажах гіпермаркету;
- надання інформації замовнику стосовно періодів проведення рекламних заходів всередині гіпермаркетів Виконавця та інформування про зміну попиту на товари, що постачаються Замовником;
- проведення аналізу рекламно-інформаційної продукції за аналогічними видами продукції;
- проведення аналізу результатів маркетингових досліджень, формування висновків та рекомендацій.
Також, п.1.4 договору зазначено, що вся консультативна інформація надається Виконавцем Замовнику в усній формі, або в іншій формі, погодженій сторонами.
Надання послуг за цим договором підтверджується актом прийому-передачі послуг та звітом, які оформлюються виконавцем та підписуються сторонами протягом 5 робочих днів від дати оформлення (п.1.6 договору).
Порядок оплати послуг Виконавця за договором передбачений п.4 договору, до якого протягом 2013-2017 років вносились зміни шляхом укладення додаткових угод до договору. Загалом порядок оплати згідно договору та додатків до нього становив відсоткове значення від суми реалізованої ТОВ "Епіцентр К" продукції позивача.
З аналізу викладеного вбачається, що договірні правовідносини між позивачем та ТОВ "Епіцентр К" передбачали оплату послуг з просування товару за результатом його реалізації.
Встановлення такого порядку розрахунків перебуває в межах диспозитивного права учасників господарських взаємовідносин та відповідає принципу свободи договору, закріпленого ст. 627 Цивільного кодексу України.
Водночас, суд зазначає, що розрахунки за результатом здійснених продажів не означає, що позивачем замовлено в контрагента просування вже реалізованого товару, як безпідставно стверджує ГУ ДПС, а лише означає узгодження між сторонами механізму розрахунку розміру винагороди, яка має бути сплачена виконавцю послуг.
Відповідно до копій рахунків та актів виконання робіт (надання послуг) ТОВ «Епіцентр К» (Виконавець) надав ФОП ОСОБА_1 (Замовник) протягом 2016-2017 років обумовлені договором послуги на загальну суму 738632,33 грн. (з ПДВ), з яких у 2016 році - 340 962,40 грн. та у 2017 році – 397669,93 грн. Згідно виписок з банку позивач перерахував на рахунок виконавця послуг грошові кошти в повному обсязі.
Стосовно викладеного суд зазначає, що згідно наявних в матеріалах справи документів, на підтвердження факту надання послуг виконавець та позивач підписували акти наданих послуг та щоквартально підписували звіти про надання ФОП ОСОБА_1 послуг по організації просування товарів (торгової марки).
Контрагент позивача - ТОВ "Епіцентр К" є юридичною особою, яка може здійснювати надання послуг з просування товарів великій кількості торгових майданчиків гіпермаркету, розташованих в Україні. Відповідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до видів діяльності зазначеної юридичної особи, окрім іншого, належать: 73.11 Рекламні агентства; 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 63.91 Діяльність інформаційних агентств; 63.99 Надання інших інформаційних послуг.
Факт здійснення господарської діяльності позивачем, а саме поставки товару (одягу) ТОВ «Епіцентр К» контролюючим органом не заперечується.
З викладеного вбачається безумовна господарська цінність маркетингових послуг ТОВ "Епіцентр К" для виробника продукції, яким, в даному випадку, є позивач по справі та юридична можливість наведеного контрагента надавати такого роду послуги.
Так, придбані у ТОВ «Епіцентр К» послуги замовлялися в раках договору поставки №245410 від 05.09.2012, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Епіцентр К», додаткових угод від 05.09.2012, від 29.09.2014 до договору поставки за №245410 від 05.09.2012, згідно яких визначений товар з найменуванням, зазначеним у Специфікаціях постався протягом, щонайменше, 2011-2017 років. Просування цих самих товарів та їх постачання до ТОВ "Епіцентр К" здійснювалось протягом всього цього періоду.
З урахуванням наведеного є неспроможним доводи відповідача стосовно того, що ФОП ОСОБА_1 сплачувала за послуги вже реалізованого ТОВ "Епіцентр К" товару, оскільки постачання товару одного виду здійснювалось позивачем безперервно протягом 2012-2017 років, що об`єктивно зумовлює потребу позивача як виробника в їх просуванні (рекламуванні).
Також, згідно п.п. 16, 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг) є витратами на збут, які, в свою чергу, не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).
Отже, без законодавчо закріпленої прив`язки витрат на рекламу та дослідження ринку (маркетинг) до конкретної партії вироблених товарів необґрунтованим, за умови неодноразового постачання товару одного виду до ТОВ "Епіцентр К", є будь-яке твердження стосовно того, що позивач замовляв послугу щодо просування товару, який вже був власністю ТОВ "Епіцентр К".
Згідно наданим документам бухгалтерського обліку, витрати на просування товарів контрагентом ТОВ "Епіцентр К" проведені позивачем в періоді, в якому вони були понесені, або в періоді отримання первинних документів, щодо наданих контрагентом послуг. Понесені витрати не включались позивачем до витрат попередніх періодів, що також свідчить про необґрунтованість тверджень ГУ ДПС стосовно замовлення послуги щодо просування товару, який вже був власністю ТОВ "Епіцентр К".
В свою чергу, акти містять вартість послуг, обраховану згідно умов договору, тобто у відсотковому співвідношенні до вартості реалізованої продукції. Зазначення в акті виконаних робіт інформації щодо номенклатури товару, виду товару, його кількості не передбачено ані умовами договору, ані нормами чинного законодавства.
З аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено правомірність включення до складу витрат підприємства витрат на придбання послуг з просування товарів на ринку. Надано належним чином оформлені первинні документи, а також документи, що підтверджують фактичне надання послуг контрагентом позивача. 
Щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет»
01.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» (покупець) було укладено договір поставки № П2316, відповідно до п. п. 1.1., 6.1., 6.4. якого, постачальник зобов`язується поставляти покупцеві в зазначену ним торгову точку та/або на склад покупця продукцію, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати продукцію, перелічену в специфікації та замовлену в обсягах і на умовах, передбачених цим договором; вважається, що постачальник поставив товар, якщо він доставив товари згідно із замовленням, точно в строк на об`єкт покупця, зазначений ним в замовленні, і якщо в результаті прийому товарів була встановлена повна дійсність доставлених товарів умовам замовлення і цього договору; право власності та ризик випадкової втрати або пошкодження товарів переходять до покупця з моменту прийому товарів.
01.01.2017 укладений договір №У 2316 між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» (Виконавець) про торгівельне співробітництво, відповідно до п. п. 1.1., 1.2. якого, виконавець зобов`язується надати замовнику послуги щодо передпродажної підготовки товарів замовника та маркетингові послуги (внесення загальних даних про товар замовника до автоматизованої інформаційної бази даних виконавця; введення нових номенклатурних позицій товарів замовника до автоматизованої інформаційної бази даних виконавця; адміністрування щодо партії товару замовника; забезпечення відповідного асортименту і достатньої кількості розміщення товару в місцях продажу для стимулювання збуту; надання внутрішнього коду товарам; організацію проведення розпродажу товарів, консолідацію замовлень на поставку товарів), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконавцю належним чином надані послуги; метою надання цих послуг є стимулювання та сприяння реалізації товарів.
У відповідності до пункту 1.3 договору про торговельне співробітництво (надання послуг) від 01.01.2017 №У2316 замовник зобов`язується сплатити виконавцю вартість належно наданих послуг згідно обсягів та умов, зазначених у цьому договорі. 
В свою чергу, зміст маркетингових послуг розкритий сторонами в п. 2.2. договору №У2316 від 01.01.2017, згідно із яким виконавець здійснює: організацію руху товарів до покупців та кінцевих споживачів; управління рухом товарів; розміщення товарів у спеціальних зонах; стимулювання та розширення ринку збуту товарів; збір інформацію про продукцію; надання звіту про обсяги реалізованого товару
В ході співробітництва за договором № У2316 від 01.01.2017 сторонами було підписано акти виконаних робіт (наданих послуг): №11702091 від 31.03.2017 на суму 18000 грн.; № 11700945 від 31.03.2017 на суму 11369,42 грн.; №11709444 від 31.07.2017 на суму 186,38 грн.; №11711390 від 31.08.2017 на суму 892,80 грн.; № 11713683 від 30.09.2017 на суму 7731,19 грн.; № 11714857 від 17.10.2017 на суму 12000 грн. та здійснена оплата згідно рахунків на оплату №11700945 від 31.03.2017, №11709444 від 31.07.2017, №11711390 від 31.08.2017, №11713683 від 30.09.2017, №11714857 від 17.10.2017 та виписок банку.
Контрагент позивача - ТОВ "Ашан Україна Гіпермаркет" (код ЄДРПОУ 35442481) зареєстрований в Україні як суб`єкт господарювання та має зареєстровані КВЕДи на рекламні послуги і маркетингові. Факт здійснення господарської діяльності позивачем, а саме поставки товару (одягу) у ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» контролюючим органом не заперечується.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що маркетингові послуги, які отримано позивачем від контрагентів, зокрема, ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» пов`язані з її господарською діяльністю та отриманням доходу, оскільки маркетингові послуги фактично направлені на забезпечення ефективного збуту товарів (одягу) у торгівельній мережі шляхом популяризації продукції серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.
Суд враховує, що вказані дії з просування товару мають економічний ефект, незалежно від їх результату, який не охоплюється предметом договору надання послуг, адже надані послуги можуть впливати на місце продажу товару у взаємозв`язку з привабливістю місця демонстрації такого товару, кількість проданого товару в мережі/магазині тощо. У свою чергу, доводи податкового органу про те, що операції з просування товарів здійснюються покупцем (торговельною мережею) у відношенні товару, право власності на який перейшло до покупця, не спростовують їх економічну цінність для позивача, адже податковим законодавством не передбачено поняття економічної доцільності, а у силу принципу свободи економічної діяльності, платник здійснює її на власний ризик та вправі самостійно оцінювати ефективність та доцільність понесених витрат.
Таким чином, висновок контролюючого органу щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат з надання послуг по організації просування товарів, є необґрунтованим.
Щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 та ТОВ Адвокатська компанія «СІ ЕЛ ГРУП».
Відповідно до акту перевірки відповідачем в ході її проведення встановлено завищення позивачем витрат та заниження загального оподатковуваного доходу за рахунок включення до складу витрат коштів, сплачених за отримані бухгалтерські послуги від ФОП ОСОБА_2 та послуги з надання правової допомоги від ТОВ «Адвокатська компанія «СІЕЛ ГРУП», які, на думку перевіряючих, безпосередньо не пов`язані з господарською діяльністю, зокрема:
- вартості інформаційних послуг з питань бухгалтерського обліку, отриманих від ФОП ОСОБА_2 у сумі 960 грн., оскільки ведення бухгалтерського обліку фізичними особами – підприємцями не передбачено нормами чинного законодавства, а отже витрати, пов`язані із веденням такого обліку, не пов`язані із господарською діяльністю;
- вартості юридичних послуг, отриманих від ТОВ «Адвокатська компанія «СІ ЕЛ ГРУП» у сумі 6000 грн;
Судом встановлено, що Між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір №0107 від 03.11.2016 про надання інформаційних послуг з питань бухгалтерського обліку, за умовами якого виконавець надає замовнику інформаційні послуги з питань бухгалтерського обліку. Згідно з листом виконавця від 02.02.2019 інформаційні послуги з питань бухгалтерського обліку включають у себе консультації з спеціалізованих видань: «Податковий тиждень», «Бухгалтер 911», «Все про податковий облік», «Кадровик», «Оплата труда», «Податки і бухоблік», «Інтерактивна бухгалтерія». Консультації не обмежуються вузькоспеціальною темою бухгалтерського обліку а включають в себе також актуальні питання з податкового законодавства: питання ПДВ, строки оплати; кадрового обліку; відповідна звітність; сплата податків; оформлення первинних документів.
Між ФОП ОСОБА_1 та ФОП « ОСОБА_2 складені та підписані акти здачі – приймання робіт (наданих послуг) №ОУ-0000810 за 1 квартал 2017 року на суму 240 грн., №ОУ-0000845 за 2 квартал 2017 року на суму 240 грн., №ОУ-0000880 за 3 квартал 2017 року на суму 240 грн., №ОУ-0000915 за 4 квартал 2017 року на суму 240 грн.
Згідно з виписками з банку позивач 29.12.2016 перерахувала на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти в сумі 960 грн., згідно рахунку №100 від 04.01.2017.
Між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ Адвокатська компанія «СІ ЕЛ ГРУП» (виконавець) укладено договір №12-01/17 від 12.01.2017 про надання юридичних послуг, предметом якого є надання Виконавцем юридичних послуг Замовнику по супроводженню судової справи щодо скасування податкового повідомлення – рішення №27591306 від 21.12.2016, №27561306 від 21.12.2016, №27551306 від 21.12.2016, вимоги про сплату боргу №27571306 від 21.12.2016, рішення №27581306 про застосування штрафних санкцій від 21.12.2016. Згідно п. 3.1, 3.2 рахунок вартості послуг за цим договором складає 12000 грн. Замовник сплачує Виконавцю вартість наданих послуг у два етапи. На першому етапі Замовник сплачує Виконавцю вартість послуг, пов`язаних із наданням консультацій у сфері податкового законодавства та підготовкою адміністративного позову по судовій справі в розмірі 6000 грн., які замовник протягом 5-ти робочих днів після підписання відповідного акту виконаних робіт перераховує на поточний рахунок Виконавця.
Зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС м. м. Києва були визначені суми грошового зобов`язання ФОП ОСОБА_1 за результатами документальної планової перевірки. Так, в подальшому рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2018 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2018 по справі №826/1200/17 були визнані протиправними та скасовані. 
Виконавцем виставлено рахунок №1 від 17.01.2017 на суму 6000 грн. Відповідно до акту №1 прийому - передачі виконаних робіт від 17.01.2017 виконавець надав замовник юридичні послуги надання консультацій в сфері податкового законодавства та підготовкою адміністративного позову по судовій справі щодо оскарження податкових повідомлень-рішень вартістю 6000 грн. Згідно наданих до позовної заяви виписок з АТ «Таскомбанку» позивач 17.01.2017 перерахувала на рахунок Виконавця послуг грошові кошти в повному обсязі.
Отже, в підтвердження дійсного виконання сторонами умов зазначених угод позивачем надано копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунків-фактур та виписки з банку, проаналізувавши які, суд визначив, що надані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 інформаційні послуги з питань бухгалтерського обліку, а ТОВ Адвокатською компанією «СІ ЕЛ ГРУП» - правова допомога, пов`язані зі здійсненням підприємцем господарської діяльності, при цьому останньою дотримано законодавчі вимоги щодо документального підтвердження сум витрат по операціям з контрагентами.
Що ж до тверджень відповідача про те, що чинним законодавством не передбачено ведення бухгалтерського обліку фізичними особами-підприємцями (у зв`язку із чим позивачеві не потребувалось надання бухгалтерських послуг), то суд зазначає, що відсутність визначеного в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обов`язку фізичних осіб-підприємців вести бухгалтерський облік в обов`язковому порядку не перешкоджає їм за власною ініціативою здійснювати та контролювати виявлення, реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання інформації про свою господарську діяльність та зобов`язує його рахувати доходи, витрати, подавати податкову звітність та сплачувати податки.
В матеріалах справи наявні всі первинні документи, які підтверджують реальність виконання умов договорів; первинна документація позивача оформлена належним чином, з огляду на що, суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
Таким чином, інші донарахування позивачу за результатом здійснення перевірочного заходу також не підтвердились під час розгляду спору та підлягають скасуванню, як похідні, з огляду на що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Крім того, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи повинні бути розглянуті на підставі наданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів мусять саме податківці.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22.01.2019 №0002864204, №0002874204, №0002884204, №0002894204.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу №Ф-019 від 21.01.2019.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві №0002744204 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.01.2019.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 4262,72 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна