ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р. 	Справа № 520/31933/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.) від 22.04.2026 по справі № 520/31933/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області 
третя особа  Управління поліції охорони в Харківській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа Управління поліції охорони в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основних відпусток за час служби в Управлінні поліції охорони в Харківській області;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби, основної відпустки за 2017 рік у кількості 07 діб за час служби ОСОБА_1 в Управлінні поліції охорони в Харківській області.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа - Управління поліції охорони в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основних відпусток за час служби в Управлінні поліції охорони в Харківській області;
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби, основної відпустки за 2017 рік у кількості 07 діб за час служби ОСОБА_1 в Управлінні поліції охорони в Харківській області.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: основної відпустки за 2017 рік у кількості 07 діб за час служби ОСОБА_1 в Управлінні поліції охони в Харківській області та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі № 520/31933/25 залишити без змін.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що після переведення позивача до ГУНП в Харківській області 7 днів відпустки за 2017 рік були враховані при наданні йому щорічної відпустки за відповідний період служби та фактично використані ним у повному обсязі під час проходження служби в ГУНП в Харківській області. Зазначені обставини підтверджуються довідкою УКЗ ГУНП в Харківській області від 29.12.2025 № 934 вих/119-2025, яка містить офіційні дані кадрового обліку та свідчить про відсутність у позивача невикористаних днів щорічної відпустки за 2017 рік. У зазначеній довідці вказано, що ОСОБА_1 під час проходження служби в ГУНП в Харківській області з 01.03.2017 по 03.01.2020 щорічні відпустки за 2017, 2018 та 2019 роки використав у повному обсязі, невикористаної частини щорічної відпустки не має.
Позивач не скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Від третьої особи - Управління поліції охорони в Харківській області надійшла заява, в якій останній підтримав апеляційну скаргу відповідача та просив задовольнити.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в лавах Національної поліції в різних підрозділах та на різних посадах, а саме: з 07.11.2015 по 28.02.2017 в Управлінні поліції охорони в Харківській області, звідки був переміщений до Головного управління Національної поліції в Харківській області, де і проходив службу до свого звільнення зі служби з 01.03.2017 по 03.01.2020
Позивач звернувся до Управління поліції охорони в Харківській області та до Головного управління Національної поліції в Харківській області з питання, яке стосується відпусток та компенсації за їх невикористані дні.
Довідкою Управління поліції охорони в Харківській області від 27.11.2025 № 3734/43/40/4-2025 підтверджено, що у позивача залишилось невикористаними 03 доби основної відпустки за 2015 рік, та 07 діб основної відпустки за 2017 рік відповідно до періоду служби.
Управління поліції охорони в Харківській області в листі від 21.11.2025 року № 65-ад/43/40/01-2025 наголосило, що оскільки з 01.03.2017 ОСОБА_1 був переведений до ГУНП в Харківській області і його служба в поліції не припинилася, правових підстав для виплати йому компенсації за невикористані відпустки за час служби в УПО Харківської області та одноразової грошової допомоги після звільнення зі служби в поліції відсутні, такі виплати йому УПО Харківської області не нараховувалися і не виплачувалися.
Позивач вказує, що з довідки ГУНП в Харківській області вбачається, що за час служби саме в ГУНП, позивач всі відпустки використав, однак, довідки про грошове забезпечення та наказ про звільнення зі служби свідчать про те, що до Головним управлінням Національної поліції в Харківській області позивачу не було нараховано та виплачено компенсацію невикористаних відпусток за час служби позивача в УПО, чим обумовлено потребу позивача у судовому захисті.
Позивач вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу компенсацію за невикористану частину відпустки за 2015 рік - 3 діб та за 2017 рік – 7 діб. А отже задля належного захисту прав позивача, відповідача слід визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основних відпусток за час служби в Управлінні поліції охорони в Харківській області та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби, основної відпустки за 2017 рік у кількості 07 діб за час служби ОСОБА_1 в Управлінні поліції охорони в Харківській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вимог, а саме щодо компенсації відпустки за 2017 рік в кількості 7 діб, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволених вимог цих позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Положеннями Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Відповідно до приписів ст. 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Водночас, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Положеннями ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень частиною першою та другою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Згідно із положеннями частинами першої-четвертої статті 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до приписів частин восьмої-одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Положеннями частин першої та другої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260).
За приписами п. 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 7 і 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року по справі № 160/10875/19 (адміністративне провадження № К/9901/13369/20).
Водночас, відповідно до Довідки виданої Управлінням поліції охорони в Харківській області від 27.11.2025 № 3734/43/40/4-2025 про використані відпустки ОСОБА_1 протягом 2015-2017 років, за 2015 рік залишок з доби, за 2016 рік використав в повному обсязі 45 діб, 2017 рік не використовував, залишок 7 діб відповідно до часу служби в Управлінні поліції охорони в Харківській області. Всього невикористана частина відпусток за 2015-2017 року становить 10 діб. 
Також, колегія суддів звертає увагу, що в листі Управління поліції охорони в Харківській області від 21.11.2025 № 65-аз/43/40/01-25 повідомило представника позивача, зокрема п. 9 про те, що оскільки з 01.03.2017 ОСОБА_1 був переведений до ГУ НП в Харківській області і його служба в поліції не припинилася, правових підстав для виплати йому компенсації за невикористані відпустки за час служби в УПО Харківської області та одноразової грошової допомоги після звільнення зі служби в поліції відсутні, такі виплати йому УПО Харківської області не нараховувалися і не виплачувалися. 
Отже, як встановлено матеріалами справи, на момент переведення позивача з Управління поліції охорони в Харківській області останній за 2017 рік не використав щорічну відпустку тривалістю 7 діб, відповідно до часу служби в Управлінні поліції охорони в Харківській області.
Однак, як вже було зазначено, позивач у 2017 році з органів поліції не звільнявся, а був фактично переведений, у зв`язку з чим зазначені дні відпустки ( 7 діб за 2017 рік) були враховані при наданні йому щорічної відпустки за 2017 рік. 
При цьому, відповідно до Довідки виданої ГУ НП в Харківській області від 29.12.2025 № 934впс/49-2025 ОСОБА_1 під час проходження служби в ГУ НП в Харківській області з 01.03.2017 по 03.01.2020 щорічні відпустки за 2017, 2018 та 2019 роки використав у повному обсязі, невикористаної частини щорічної відпустки не має. Інформація щодо використання ним щорічних відпусток за 2015-2016 рокуи в УКЗ ГУ НП в Харківській області відсутня.
Отже висновки позивача та суду про наявність невикористаної відпустки за 2017 рік є такими, що не відповідають висновкам справи. 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам, та не врахував, що у випадку переведення особи між підрозділами в невикористані дні відпустки можуть бути використані в подальшому, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про наявність у позивача невикористаних 7 днів щорічної відпустки за 2017.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: основної відпустки за 2017 рік у кількості 07 діб за час служби ОСОБА_1 в Управлінні поліції охорони в Харківській області.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 по справі № 520/31933/25 - скасувати в частині задоволених вимог щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: основної відпустки за 2017 рік у кількості 07 діб за час служби ОСОБА_1 в Управлінні поліції охорони в Харківській області та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 по справі № 520/31933/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло