ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/437/26 Справа № 932/14589/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач Дніпровська міська рада,
відповідачі Комунальне підприємство «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмета спору Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Дніпровською міською радою на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2023року, головуючий у суді першої інстанції Кудрявцева Т.О.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У грудні 2020року Дніпровська міська рада подала в суд позов проти Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради та ОСОБА_1 , уточнивши який 30 березня 2021року, вимагала:
- скасувати рішення державного реєстратора Колесник Інги Миколаївни, індексний номер 35640475 від 13 червня 2017року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 107,6кв.м, яка складається з літ. Б-1, квартира АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 – коридор; 2 - санвузол; 4 – кухня; 5, 6, 8, 10, 12 – житлові кімнати; 11 – тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 );
- припинити право власності на квартиру, загальною площею 107,6кв.м, яка складається з літ. Б-1, квартира АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 – коридор; 2- санвузол; 4 – кухня; 5, 6, 8, 10, 12 – житлові кімнати; 11 – тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 .
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що 06 червня 2017року державним реєстратором КП «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради Колесник І.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1994року та технічного паспорту від 01 червня 2017року був внесений запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею: 107,6кв.м. 
Вказував, що будинок АДРЕСА_6 перебуває в комунальній власності. Квартира АДРЕСА_8 була передана у власність ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06 грудня 1994року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації № 2/2559-94.
Наголошував, що відповідно до технічного паспорта, що був актуальним на дату видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_8 , загальна площа квартири становила 57,2кв.м. Водночас у технічному паспорті від 01 червня 2017року зазначається, що квартира АДРЕСА_8 має загальну площу – 107,6кв.м. 
Позивач вважав, що ОСОБА_1 самостійно зайняв сусідню квартиру АДРЕСА_9 , яка за відсутності розпоряджень органу приватизації та свідоцтва про право власності на цю квартиру залишається комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, через що позивач вважав, що порушені права територіальної громади міста Дніпра.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023року у задоволенні позову Дніпровської міської радивідмовлено.
Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що позивачем не доведено, що спірне майно є комунальною власністю Дніпровської міської територіальної громади.
Суд виснував, що задоволення позову призведе до необґрунтованого позбавлення власника свого майна та порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
25 червня 2025року Дніпровська міська рада подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та просив задовольнити позов в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводились до неврахування судом першої інстанції того, що технічний паспорт є документом який несе виключно інформаційний характер про об`єкт нерухомості та не може бути підставою для виникнення права власності. Враховуючи, що усі правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , містили відомості про її загальну площу 57,2кв.м., та лише в технічному паспорті від 2017року вже йшлося про загальну площу квартири 107,6кв.м., то державна реєстрація права власності на квартиру площею саме 107,6кв.м. була незаконною.
Заявник наголошував, що ОСОБА_1 самостійно зайняв сусідню квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_6 та за відсутності розпоряджень органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , вказана квартира на відміну від квартири АДРЕСА_1 залишалася в комунальній власності територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2025року апеляційна скарга залишена без руху до надходження до Дніпровського апеляційного суду даної цивільної справи.
14 січня 2026року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2026року апеляційна скарга залишена без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 березня 2026року №412/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_2 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2026року та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 23 березня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
30 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 12 травня 2026року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
За ОСОБА_1 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 06 грудня 1994року виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської ради народних депутатів, та згідно з розпорядженням органу приватизації від 06 грудня 1994року №2/2559-94.
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про право власності 20875264 на об`єкт нерухомого майна (реєстр. № об`єкта 1272954412101) – квартиру в житловому будинку літ. Б-1, загальною площею 107,6кв.м, житловою площею 71,1кв.м, який складається з: 1, 3, 7, 9 – коридор; 2 - санвузол; 4 – кухня; 5, 6, 8, 10, 12 – житлові кімнати; 11 – тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 . Дата державної реєстрації: 06.06.2017. Власник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; форма власності: приватна; розмір частки: 1/1. Підстави для державної реєстрації: свідоцтво про право власності на житло, згідно з розпорядженням органу приватизації від 06.12.1994 № 2/2559-94 видано 06.12.1994. Видавник - виконавчий комітет Дніпропетровської ради народних депутатів; акт б/н, виданий 01.06.2017, видавник ФОП ОСОБА_3 ; технічний паспорт б/н, виданий 01.06.2017, видавник ФОП ОСОБА_3 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35640475 від 13.06.2017. ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради.
Відповідно до листа управління комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25 лютого 2021року № 4/10-401 у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_6 є запис про житлові будинки літери А-1, Б-1, загальною площею 154,0кв.м та 107,7кв.м відповідно. Зазначені будинки перебувають на балансі Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району. Підставою внесення запису до Реєстру є рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27 листопада 1991року № 46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів».
Згідно з листом КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 22 квітня 2020року №4597 в інвентаризаційній справі по об`єкту за адресою: АДРЕСА_6 станом на 31 грудня 2012року відсутні відомості про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_10 .
За інформацією з листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02 жовтня 2020року № 2/5-593 станом на 01 січня 2020року в квартирі АДРЕСА_9 зареєстровані особи відсутні.
Згідно листа від 10 червня 2021року № 3/12-2569 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, у Департаменті житлового господарства відомості щодо перебування житлового будинку АДРЕСА_11 у комунальній власності міста Дніпра відсутні. На цей час балансоутримувачем зазначеного житлового будинку є Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне виробниче підприємство Бабушкінського району. 
Відповідно до копії технічного паспорта, що був актуальним на дату видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_8 , вказана квартира складалася з трьох кімнат, житловою площею 29,5кв.м, в тому числі: 1-а кімната – 9,3кв.м; 2-а кімната – 7,1кв.м; 3-я кімната – 13,1кв.м; кухні, площею – 8,4кв.м; вбиральні (суміщеної) – 2,4кв.м; коридора – 16,9кв.м. Загальна площа квартири – 57,2кв.м.
У технічному паспорті від 01 червня 2017року вже зазначалося, що квартира АДРЕСА_8 складається із кімнат житловою площею 71,1кв.м, у тому числі: 1-а кімната –13,1кв.м; 2-а кімната –7,1кв.м; 3-а кімната – 19,1кв.м; 4-а кімната – 17,5кв.м; 5-а кімната – 14,3кв.м; кухні площею – 8,4кв.м; вбиральні (сполученої) площею – 2,4кв.м; коридору площею – 5, 7; 4,4; 5,6; 5,6кв.м; тамбуру площею – 4,4кв.м. Загальна площа квартири – 107,6кв.м.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У своїх висновках про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вирішального значення надав тому, що задоволення позову призведе до необґрунтованого позбавлення власника свого майна та порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном. 
Суд виснував, що позивачем не доведено, що спірне майно є комунальною власністю Дніпровської міської територіальної громади, водночас суд вважав, що ОСОБА_1 правомірно зареєстрував своє право власності на підставі свідоцтва про право власності від 06 грудня 1994року та технічного паспорту від 01 червня 2017року.  
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити так як судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи і не правильно застосовані норми матеріального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування питання про те, чи за встановлених обставин у справі порушуються права територіальної громади міста Дніпра та чи правомірно ОСОБА_1 зареєстрував право власності на квартиру площею 107,6кв.м. 
Статями 319, 321, 658 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. 
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. 
Відповідно до змісту статті 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду /стаття 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»/. 
Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»-далі Закон органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. 
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом /частина 8 статті 60 Закону/. 
Незаконне позбавлення права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади, завдає значної шкоди територіальній громаді, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування та завдає значної шкоди інтересам держави та громадян. 
В суді підтверджено, що будинок АДРЕСА_6 фактично перебуває у комунальній власності, в підтвердження чого, зокрема свідчить лист управління з питань комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 25 лютого 2021року № 4/10-401. 
Нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_8 була видана ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06 грудня 1994року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, що відповідно вказує на орган розпорядження квартирами в даному будинку, а відтак і на його власника, згідно з розпорядженням органу приватизації № 2/2559-94. 
Апеляційний суд наголошує, що оскільки Виконком міської Ради народних депутатів у 1994році правомірно розпоряджався житлом у будинку АДРЕСА_6 , зокрема виділенням квартири АДРЕСА_1 площею 57,2кв.м., то можна дійти передбачуваного висновку, що інші житлові площі у цьому будинку також перебували у комунальній власності.
Позивач послідовно висував вимогу про те, що відсутні будь-які відомості про зареєстроване право власності на іншу квартиру в цьому будинку літ. Б-1, тож, оскільки на час розгляду справи вказані обставини не спростовані в жодний спосіб – колегія суддів приходить до висновку, що інші житлові площі у будинку АДРЕСА_12 на час спору перебувають у комунальній власності. 
За наведених умов, Дніпровська міська рада – орган місцевого самоврядування, в інтересах територіальних громад підтвердила своє право на захист права власності. 
Водночас, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 правомірно зареєстрував своє право власності на підставі свідоцтва про право власності від 06 грудня 1994року та технічного паспорту від 01 червня 2017року на квартиру загальною площею саме 107,6кв.м.
Проте, такий висновок суду не ґрунтується на обставинах встановлених у даній справі, оскільки суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені.
Розглядаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд передовсім дослідив питання про те, що Технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. 
Інформація, яка міститься в технічних паспортах, має відповідати матеріалам технічної інвентаризації.
Проаналізувавши положення наведених норм права, апеляційний суд виходить з того, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що Технічний паспорт давав правові підстави визнати за власником право власності в тому числі на майно, яке не було зазначене у відповідному правовстановлюючому документі та щодо якого рішення про передачу його у власність, в порядку приватизації не приймалось.
Отже, Технічний паспорт на квартиру не підтверджує право власності, та відповідно не заміняє собою свідоцтва про право власності чи інший правовстановлючий документ, і не наділяє правом володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю — це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта.
Технічний паспорт на нерухоме майно не є правовстановлюючим або дозвільним документом, а лише констатує фактичну наявність об`єкту із зазначенням його адреси та технічних характеристик, на підставі відомостей, наданих самим замовником.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022року у справі № 752/9104/18, провадження № 61-3550св20.
Як встановлено, на підставі свідоцтва про право власності від 06 грудня 1994року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації № 2/2559-94, квартира АДРЕСА_8 передана у приватну власність ОСОБА_1 загальною площею саме 57,2кв.м. 
Отже, органом місцевого самоврядування здійснено розпорядження комунальним майном шляхом видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,2кв.м., а не 107,6кв.м.
Враховуючи, що усі правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі і технічний паспорт 1994року, містили відомості про її загальну площу 57,2кв.м., а лише технічний паспорт від 2017року — 107,6кв.м., то державна реєстрація права власності на квартиру площею саме 107,6кв.м. лише на підставі даних технічного паспорту не ґрунтувалась на законі.
Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Стаття 1 Протоколу №1 Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. 
Так, основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, зазначено на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. 
Оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ, суд загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно (рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). 
За таких обставин, ОСОБА_1 самостійно зайняв сусідню квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_6 , яка за відсутності розпоряджень органу приватизації та свідоцтва про право власності на цю квартиру є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, з огляду на що порушуються права територіальної громади міста Дніпра.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи та помилково дійшов висновку про відсутність порушення прав територіальної громади міста Дніпра.
Водночас, згідно із статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено Державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав – відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. 
Застосовуючи в практичному аспекті зазначений припис, суди зазначають, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватись одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020року у справі № 154/883/19). 
Тож колегія суддів приходить до висновку, що слушними є доводи апеляційної скарги про те, що державна реєстрація права власності на квартиру площею саме 107,6кв.м. не ґрунтується на законі, а ОСОБА_1 безпідставно зайняв сусідню квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_6 .
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 безумовно має право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57.2кв.м., проте безпідставно зареєстрував право власності на квартиру зі збільшеною площею у 107,6кв.м. та за таких умов припинення права власності на квартиру площею 107,6кв.м. не потягне втручання держави у право мирного володіння майном, а відповідний захід буде пропорційним легітимній меті втручання у таке право. 
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Апеляційний суд дійшов висновку, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 107,6кв.м. та припинення права власності на зазначену квартиру, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.
У даній справі встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.
У зв`язку з незаконною реєстрацією особою житлової площі, яка їй не належала, Дніпровська міська рада звернулась з позовом саме про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, що в свою чергу не позбавляє ОСОБА_1 права зареєструвати право власності на свою квартиру у відповідності до наявного у нього свідоцтва про право власності на 57.2кв.м., a не на 107,6кв.м. 
Враховуючи вищевказані вимоги закону та обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та припинення права власності на нього.
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку і не правильно застосував норми матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору понесеного позивачем в суді першої та апеляційної інстанції, апеляційний суд виходить з такого.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги, що у даній справі задовольняються вимоги позову, то судовий збір сплачений позивачем у судах першої та апеляційної інстанції слід стягнути з відповідача.
Оскільки позивачем при подачі позову сплачено 4 204,00грн судового збору як за дві немайнові вимоги та 6 306,00грн судового збору за подання апеляційної скарги, то з  ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненнювитрати по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 10 510,00грн. 
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу Дніпровської міської ради.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023року — скасувати та ухвалити нове рішення.
Задовольнити позов Дніпровської міської ради до Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності. 
Скасувати рішення державного реєстратора Колесник Інги Миколаївни, індексний номер 35640475 від 13 червня 2017року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 107,6кв.м, яка складається з літ. Б-1, квартира АДРЕСА_1 ; 1, 3, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 – коридор; 2 - санвузол; 4 – кухня; 5, 6, 8, 10, 12 – житлові кімнати; 11 – тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ). 
Припинити право власності на квартиру, загальною площею 107,6кв.м, яка складається з літ. Б-1, квартира АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 – коридор; 2- санвузол; 4 – кухня; 5, 6, 8, 10, 12 – житлові кімнати; 11 – тамбур, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 . 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської радивитрати по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 10510,00грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 травня 2026року.

Судді: