КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 361/6050/25
номер провадження: 22-ц/824/6275/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчої Крістіни Олегівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року у складі судді Писанець Н.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Перша Броварська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Перша Броварська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звернувшись із заявою про прийняття спадщини, вона отримала відмову від Першої Броварської державної нотаріальної контори від 22 травня 2025 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сина, у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує факт їх родинних відносин, зокрема, свідоцтва про народження ОСОБА_3 . Відсутність вищевказаного документу обумовлена народженням сина у російській федерації, тому повторне його отримання є неможливим.
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 , вважаючи, що встановлення даного факту не пов`язане із подальшим вирішенням спору про право, просила суд встановити факт того, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Осадча К.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення родинних відносин задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з втратою свідоцтва про народження та неможливістю отримати від російської федерації повторно виданого свідоцтва про народження чи належним чином завіреної копії відповідного актового запису про народження померлого, для оформлення спадкових прав та отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину, яка залишилася після його смерті за законом першої черги разом з дочкою померлого ОСОБА_2 , виникла необхідність встановити факт родинних відносин у судовому порядку, а саме, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_3 .
Вказує, що заявницею отримано відмову Першої Броварської державної нотаріальної контори від 22 травня 2025 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сина заявниці, у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує факт родинних відносин, зокрема свідоцтво про народження ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто ці обставини унеможливлюють звернення до відповідного органу з метою отримання документів, в нашому випадку свідоцтва про народження померлого сина заявниці, та відсутній інший шлях крім звернення до суду.
Крім того вказує, що представник заінтересованої особи в судовому засіданні під час надання заперечень на заяву вказувала, що так, заявниця є матір`ю померлого, і цей факт не заперечувався нею. А як підставу заперечень вказувала, що справа не може розглядатися в окремому провадженні та що мати померлого (заявниця) не проживає та не сплачує комунальні послуги. Звертає увагу, що в описовій частині оскаржуваного рішення судом не правильно вказані обставини, а саме підстави заперечень заінтересованої особи. В аудіо записах судових засідань було встановлено, що заявниця є матір`ю померлого. Разом з тим, іншого шляху отримання свідоцтво про народження сина, тобто зробити запит в рф не вбачається можливим.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Яковенко І.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що фактично прийняла спадщину, тобто користується спадковим майном, яким є квартира АДРЕСА_1 - заінтересована особа ОСОБА_2 , яка якраз фактично користується спадковим майном проживаючи у цій квартирі з 22 квітня 1998 року і по теперішній час, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті, що надано і до спадкової справи №456/2024 і до матеріалів судової справи №361/6050/25. Заявниця ОСОБА_1 зареєстрована і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті, копія якого міститься в матеріалах справи №361/6050/25. Зазначає, що представник ОСОБА_2 в судових засідання суду першої інстанції підтверджував свої заперечення проти задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин, які викладені у відповідній письмовій заяві і в полягають в тому, що: ч.2 ст.318 ЦПК України законодавцем передбачено необхідність подачі разом з заявою про встановлення фактів родинних відносин доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідок про неможливість відновлення втрачених документів; враховуючи відсутність доказів родинних відносин у заявниці з померлим, а також довідок, що б підтверджували неможливість отримання таких доказів, вважає що є достатні підстави для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про встановлення факту родинних відносин з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що знайшло своє відображення у рішенні суду першої інстанції.
Заінтересована особа: Перша Броварська державна нотаріальна контора не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту того, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявниця не надала належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт її родинних відносин із померлим ОСОБА_3 , зокрема не подала свідоцтва про народження, відомостей з ДРАЦС чи архівних даних, а також не довела неможливість отримання або відновлення таких документів. Суд першої інстанції також зазначив, що заявниця не заявляла клопотань про витребування доказів, а суд не повинен перебирати на себе весь тягар доказування. Тому надані матеріали не дають змоги встановити факт материнства «поза розумним сумнівом» і без шкоди правам інших осіб, зокрема спадкоємиці ОСОБА_2 .
Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).
Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами 1, 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
З подібних критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Частиною 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Обґрунтовуючи доводи заяви,ОСОБА_1 стверджувала, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а встановлення цього факту необхідне їй для реалізації спадкових прав після смерті сина. Посилалася на те, що після звернення до Першої Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не мала документа, який підтверджує родинні відносини з померлим, зокрема свідоцтва про його народження. Також заявниця зазначала, що повторне отримання такого документа є неможливим, оскільки ОСОБА_3 народився у російській федерації.
За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
15 серпня 2025 року представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Яковенко І.М. подала письмові заперечення, у яких вказала, що не погоджується із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин. Зазначала, що ОСОБА_1 лише подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак, на думку заінтересованої особи, фактично спадщину не прийняла, оскільки не проживала разом із померлим, не користувалася спадковим майном і не несла витрат на його утримання. Натомість ОСОБА_2 стверджувала, що саме вона фактично прийняла спадщину, оскільки користується спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 , проживає у цій квартирі з 22 квітня 1998 року і до теперішнього часу, що підтверджується відміткою в її паспорті про реєстрацію місця проживання. Наголошує, що ОСОБА_2 не може підтвердити наявність родинних відносин між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3 , оскільки вони із заявницею не проживали разом, не спілкувалися та не мали жодних взаємовідносин.
Крім того, заінтересована особа ОСОБА_2 посилалася на те, що заявниця не додала до заяви жодних доказів, які б підтверджували її родинні відносини з померлим, а також не надала довідок про неможливість отримання або відновлення втрачених документів, що вимагається ч.2 ст.318 ЦПК України.
Окремо в запереченнях ОСОБА_2 наголошує, що метою звернення ОСОБА_1 до суду є отримання спадщини - квартири або її частини. У зв`язку з цим ОСОБА_2 вказувала на наявність ознак спору про право на спадщину, оскільки встановлення факту родинних відносин може вплинути на її спадкові права.
Таким чином, наявні у справі докази та пояснення і позиції учасників справи вказують на те, що, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні ознаки спору про право, а саме, спору щодо права на спадщину, якою є квартира АДРЕСА_1 , оскільки заявниця звернулася до суду з метою встановлення факту родинних відносин для реалізації спадкових прав, тоді як заінтересована особа заперечує проти такої заяви, вказує на фактичне прийняття нею спадщини та користування спадковим майном, а також на відсутність у заявниці доказів родинних відносин із померлим. 
За таких обставин встановлення заявленого факту безпосередньо пов`язане з подальшим вирішенням питання про право на спадкове майно, що свідчить про наявність спору про право.
Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України).
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.
Однак суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону, правові висновки Верховного Суду та обставини справи, належної уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув вказану справу у порядку окремого провадження.
Згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має значення для справи, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Оскільки у даній справі наявний спір про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, то рішення суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин - залишенню без розгляду на підставі ч.4 ст.315, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України.
Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду на загальних підставах - у порядку позовного провадження (див. п.56 постанови Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі № 712/162/23 (провадження №61-1339св25).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчої Крістіни Олегівни задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Перша Броварська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин - залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 червня 2026 року.

Головуючий

Судді: