СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 року Справа № 761/9352/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №761/9352/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві про стягнення з Державного бюджету на користь позивача шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунка 44952,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 2003 року як одержувач пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру». Законом України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014, який набув чинності 01.01.2015, були внесені зміни до п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 та деяких інших положень Податкового кодексу України щодо оподаткування пенсій. Змінами запроваджено справляння податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми пенсії (включаючи суму індексації) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати в розрахунку на місяць, встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення. Відповідно до змін до п. 162.1, п.п.1.1 п.161 підрозд. 10 розд. XX ПК України платниками військового збору визнані платники податку на доходи фізичних осіб. В подальшому Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016 №1411-VІІІ встановлено, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання оподатковуються, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року. Названі вище положення Податкового кодексу України діяли до 27.02.2018. Керуючись вищезазначеними положеннями, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві за період з липня 2014 року по лютий 2018 року включно стягувало щомісяця із суми пенсії позивача податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Всього за вказаний вище період часу органом Пенсійного фонду з пенсії позивача було стягнуто і перераховано до Державного бюджету обов`язкових платежів на загальну суму 44952,00 грн. Проте, запроваджене Верховною Радою України оподаткування пенсій не узгоджувалося з такими елементами конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість. Тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст.164 ПК України суперечило частині першій статті 8 Конституції України. У зв`язку з цим Конституційний Суд України своїм рішенням від 27.02.2018 № 1-р/2018 (справа № 1-6/2018) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України, яким передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, як таке, що визнане неконституційним, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Ухвалюючи зазначене Рішення Конституційний Суд дійшов висновку, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке згідно з частиною другою статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Пенсія не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності, а тому оподаткування пенсій є незаконним. Таким чином, за час дії закону, визнаного в подальшому неконституційним, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір утримувалися з суми пенсії позивача протиправно. Внаслідок таких неправомірних дій він був незаконно позбавлений частини належної йому від держави пенсії, на яку має гарантоване право, чим йому було завдано майнову шкоду, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року позов задоволено повністю.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року закрито провадження у справі №761/9352/19 та роз`яснено позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
При цьому, ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року справу № 761/9352/19 передано для подальшого розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2021 прийнято до провадження адміністративну справу № 761/9352/19 та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Від представника Головного управління Держаної казначейської служби України у м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, зокрема зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018 (справа № 1-6-2018) не може бути застосовано до спірних правовідносин в контексті наявності правових підстав для списання з Єдиного казначейського рахунку на користь Позивача 44 952,00 гривень майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, що завдана законом, який визнано неконституційним, оскільки на час виплати позивачу пенсії, а саме в період з 01.07.2014 по 28.02.2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України були чинними та втратили чинність лише з 27.02.2018.
Крім того, зазначає, що Головне управління Казначейства жодних прав і інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України, КАС України, та інших актів законодавства, Головне управління Казначейства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.
Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій за аргументами відповідача не погодився, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві.
Від представника Головного управління Держаної казначейської служби України у м. Києві до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якій наголошує на своїй незгоді з позовними вимогами ОСОБА_1 як з незаконними та необґрунтованими, та підтримує свій відзив на позовну заяву. 
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825 (в редакції Закону №3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, дана справа передана на розгляд та вирішення Сумському окружному адміністративному суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Сумського окружного адміністративного суду Глазьку С.М.
Ухвалою суду від 17.03.2025 прийнято адміністративну справу № 761/9352/19 до провадження судді Глазька С.М., розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення щодо актуальності даного спору та процесуальної позиції по суті заявлених позовних вимог.
Ухвалою суду від 30.04.2025 клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача по справі № 761/9352/19 задоволено, клопотання представника Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про заміну процесуального статусу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з третьої особи на відповідача задоволено, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368), встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Сумського окружного адміністративного суду на підставі Указу Президента України "Про призначення судді" № 394/2026 від 19.05.2026 та наказу в.о. голови Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 № 24-ОС "Про відрахування зі штату суду Глазька С.М. у зв`язку з призначенням на посаду судді Восьмого апеляційного адміністративного суду", на підставі розпорядження керівника апарату № 2620 від 28.05.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 761/9352/19.
Програмою "Діловодство спеціалізованого суду" дану справу було розподілено судді Павлічек В.О.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду справу № 761/9352/19 прийнято до провадження судді Павлічек В.О., вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Від Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві відзив на позовну заяву не надійшов.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 2003 року як одержувач пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (а.с. 15, т. 1).
До 27.04.2018 нарахування та виплату пенсії позивачу здійснювало Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 22-25, т. 1). 
Як встановлено із довідок Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.04.2018 про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2014 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.03.2018, розмір призначеної позивачу пенсії з 01.01.2014 по 31.12.2015 складав 12844, 56 грн., з 01.01.2016 по 31.03.2016 складав 12844, 56 грн., а з 01.04.2016р. по 31.03.2018 - 15954, 36 грн.
Водночас, у період з 01.07.2014 по 28.02.2018 позивач отримувала пенсію не у повному обсязі, зокрема: у період з 01.07.2014 по 31.01.2015 розмір виплаченої пенсії складав 12417, 88 грн. щомісячно; у період з 01.02.2015 по 31.12.2015 розмір виплаченої пенсії складав 11328,12 грн. щомісячно; у період з 01.01.2016 по 30.06.2016 розмір виплаченої пенсії складав 11407, 32 грн. щомісячно; у період з 01.07.2016 по 31.12.2016 розмір виплаченої пенсії складав 12434, 17 грн. щомісячно; у січні 2017 року розмір виплаченої пенсії складав 12771, 52 грн.; у період з 01.03.2017 по 31.12.2017 розмір виплаченої пенсії складав 15274, 91 грн. щомісячно; у період з 01.01.2018 по 28.02.2018 розмір виплаченої пенсії складав 15520,61 грн. щомісячно (а.с. 20, 21, т. 1).
На звернення позивача листом від 19.04.2018 № 6960/13/Ч-601 Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що відповідно до Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” (№ 71-VIII від 28.12.2014) відбулися зміни в Податковому кодексі України, які стосуються оподаткування пенсійних виплат.
Так, з 01.02.2015р. податок па доходи фізичних осіб (ПДФО) та військовий збір справляється з суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до Закону) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, тобто у 2015 р. - 3654,00 грн. на місяць. Ставка ПДФО становить 15 %, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, та 20 %, якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати (12180 грн. для 2015 р.).
Об`єктом оподаткування військового збору є розмір доходу з якого справляється податок на доходи фізичних осіб (ПДФО). Ставка збору становить 1,5% бази оподаткування.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 р. № 909-VІIІ продовжено справляння податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсій або щомісячного довічного грошового утримання.
При цьому відповідно до ст. 167.4 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування, визначеної у підпункті 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 кодексу (а не 15% та 20%, як це було в 2015 році), а саме, розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року (з 01.01.2016 - 1378,00 грн. х 3 = 4134,00 грн.).
Тому до об`єкту оподаткування, яким є частина суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, що перевищує у 2016 році суму 4134,00 грн., застосовується ставка податку 15 відсотків, військового збору - 1,5 відсотки.
Відповідно до пунктів 164.2.19 статей 167.4 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб та військовий збір справляється з пенсії/ щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Базою оподаткування є розмір, що перевищує 12470,00 грн. на місяць і протягом 2017 року (ця сума є не змінною). Ставка податку на доходи фізичний осіб - 18%, військового збору - 1,5% бази оподаткування.
Згідно з рішенням Конституційного суду України від 27.02.201 № 1-р/2018 неконституційним визнане положення абзацу першого підпункту 164.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, який передбачає оподаткування пенсій.
Вищезазначене рішення Конституційного суду України вступило в силу з дня опублікування з 27.02.2018 року.
Виходячи з вищевикладеного, розмір пенсії ОСОБА_1 до виплати без оподаткування з 01.03.2018 року становить 15954,36 грн. (а.с. 19, т. 1).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Порядок справляння податку на доходи фізичних осіб врегульований розділом ІV Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Згідно з пп. 162.1.1 п.162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 163.1 статті 163 ПК України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків об`єкта оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків (пункт 167.1 ст. 167 ПК України, в редакції чинній до 01.01.2015).
Згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України (в редакції чинній з 01.01.2015 по 31.12.2015) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.
Згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України (в редакції чинній з 01.01.2016) cтавка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до пп. 164.1.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено пунктом 164.2 статті 164 ПК України.
Пунктом 4 розділу І Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності з 01.07.2014, статтю 164 ПК України доповнено новим підпунктом 164.2.19 такого змісту:
"164.2.19. суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи оподатковуються в країні їх виплати".
Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015, підпункт 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України викладено в наступній редакції: «суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати».
Відповідно до ст. 8 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет на 2015 рік» у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн.
Відповідно до ст. 8 Закону України 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет на 2016 рік» у 2016 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 грн.
Таким чином, у 2015 році до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб було включено суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання в частині, що перевищує 3654,00 грн. на місяць, а з 01.01.2016 - в частині, що перевищує 4134,00 грн. на місяць.
Крім того, згідно зі змінами, внесеними до підпункту 164.2.19 пункту164.2 статті 164 ПК України Законом України від 2 червня 2016 року № 1411-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій», який набрав чинності з 01.07.2016, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - в частині такого перевищення.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет на 2016 рік» у 2016 році установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет на 2017 рік» у 2017 році установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет на 2018 рік» у 2018 році установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні.
Таким чином, з 01.07.2016 до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб було включено суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання в частині, що перевищує 10740,00 грн. на місяць, з 01.01.2017 - в частині, що перевищує 12470, 00 грн. на місяць, а з 01.01.2018 - в частині, що перевищує 13730,00 грн. на місяць.
Статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом або представником платника податку.
Відповідно до п. 164.3 ст. 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.
Крім того, з 01.01.2015 на підставі пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Отже, об`єктом оподаткування військового збору є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб. 
Відповідно до матеріалів справи, на виконання вищезазначених норм податкового закону з липня 2014 року до лютого 2018 року з пенсії позивача було утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір у загальній сумі 44952, 00 грн. (а.с. 20-21, т. 1).
27.02.2018 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 1-р/2018, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту164.2 статті 164 ПК України, якими передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Оцінюючи правомірність дій Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві, як суб`єкта владних повноважень, щодо утримання з пенсії позивача вищезазначених сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Окрім того, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII) закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Згідно з ч. 1ст. 97 Закону № 2136-VIII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Проте додаткове визначення (чи не визначення) у рішеннях Конституційного Суду України порядку їх виконання, не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 (вказана вище справа № 1-31/2000), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абзаці 2 пункту 2 рішення від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, рішення Конституційного Суду від 27.02.2018 № 1-р/2018не може бути застосовано до правовідносин з приводу списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача 44952,00 грн. майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, що завдана законом, який визнано неконституційним, оскільки на час утримання податків та зборів з пенсії позивача, а саме в період з липня 2014 року по лютий 2018 року положення абз. 1 пп. 164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України були чинними та втратили чинність лише з 27.02.2018.
Додатково суд враховує висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 22.05.2018 у справі № 755/3939/15-а (К/9901/1250/18), від 24.10.2018 у справі № 552/1027/15-а (К/9901/1477/18), від 20.11.2018 у справі у справі № 825/552/18 (К/9901/53744/18), від 05.12.2018 у справі № 453/686/15-а (К/9901/6794/18), від 16.04.2019 у справі №318/2132/14-а (2а/318/97/2014) та від 16.05.2019 у справі № 336/5032/15-а (К/9901/5208/19). У вказаних рішеннях суд касаційної інстанції зазначив, що фактичне оподаткування пенсій припинено з 27.02.2018, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 1-6/2018. Отже, на час виникнення спірних правовідносин положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту164.2 статті 164 ПК України були чинними та підлягали застосуванню.
Крім того, згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.
Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Водночас відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Згідно з пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відноситься відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що суми утриманого податку на доходи фізичних осіб і військового збору з пенсії позивача не є збитками, вони не можуть бути відшкодовані в порядку статті 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів Державного бюджету.
Згідно із ч. 1, 2ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В цьому контексті суд зазначає, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Під час розгляду справ за вказаною статтею Конвенції Європейський суд з прав людини наводить наступні критерії, за якими може здійснюватися втручання у право: (1) «на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права», (2) воно повинне мати легітимну мету («в інтересах суспільства») та (3) бути пропорційним (тобто має бути забезпечений справедливий баланс між інтересами особи з одного боку та інтересами суспільства з іншого. Інакше кажучи, на особу при втручанні в її права за статтею 1 Протоколу № 1 не повинен бути покладений «надмірний індивідуальний тягар».
Суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. У спірний період положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України були чинними, а отже підлягали застосуванню. За цих обставин відсутні підстави вважати, що утримання податків та зборів з пенсії позивача здійснювалось не відповідно до закону.
Крім того, в цьому випадку не можна стверджувати і про наявність «особистого та надмірного тягара» для позивача, оскільки відповідні законодавчі норми щодо утримання з пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору застосовувались до невизначеного кола осіб.
Також, суд вважає безпідставними позовні вимоги, звернуті до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві, оскільки управління не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.
Так, відповідно до статті 43 Бюджетного Кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів, яка передбачає здійснення Казначейством: 1) розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; 2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, реєстрації взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями; 3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; 4) здійснення інших операцій з бюджетними коштами.
Тобто, відповідно до наданих повноважень управління Казначейства виконують функцію обслуговуючого банку розпорядників і бюджетних коштів.
Протягом спірного періоду контроль за повнотою виплати пенсії позивача здійснювався відповідним органом Пенсійного фонду України, яким проводилося нарахування та виплата пенсії за вислугу років.
При цьому, Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві у даній справі лише здійснювало розрахунково-касове обслуговування коштів, у вигляді нарахованих сум пенсії позивача, що надходили від органу Пенсійного фонду України для подальшої їх виплати отримувачу і жодним чином не вирішувало питання щодо утримання з перерахованих сум пенсії спірних розмірів ПДФО та військового збору.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.
З урахуванням статті 139 КАС України витрати позивача на сплату судового збору відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунка 44952,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   В.О. Павлічек