ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1511/24	
 	 	 	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін:
позивача: Лисюк С.І.,
відповідача: не з`явився,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” б/н від 04.11.2025 (вх. суду від 05.11.2025 № 01-05/3243/25)
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 (повне рішення складено 12.03.2025, суддя Запотічняк О.Д.)
у справі № 914/1511/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Августіно”, м. Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” (ММC “AVREO”), 
м. Баку, Азербайджанська Республіка
про: стягнення 907 112, 89 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду першої інстанції:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Августіно” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” (ММC “AVREO”) про стягнення 907 112, 89 грн, з яких 337 917,31 грн основної заборгованості, 208 958, 03 грн пені та 360 237, 55 грн штрафу (50% від вартості товару).
В обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виконання умов контракту № 18 від 01.08.2022 в частині своєчасної та повної оплати позивачу, як продавцю, вартості поставленого згідно контракту товару. 
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” (ММC “AVREO”) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Августіно” 822 931, 29 грн заборгованості, 12 343, 97 грн судового збору, 5 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 44 300, 00 грн за послуги перекладу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем виконано свій обов`язок з поставки товару відповідачу за контрактом № 18 від 01.08.2022 на загальну суму 19 335, 96 доларів США, тому суд констатував про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 304 846,06 грн, при цьому, враховуючи курс встановлений Національним банком України станом на 03.04.2023 (цього дня відповідач частково оплатив борг).
Також суд зазначив, що при розрахунку пені позивачем не було враховано, що відповідачем здійснювались часткові платежі, здійснивши власний розрахунок пені суд зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 193 103, 37 грн. 
Щодо заявленого позивачем до стягнення штрафу, то враховуючи те, що пунктом 8.4 контракту передбачено, що покупець, який не оплатив товар протягом 90 календарних днів від дати його митного оформлення постачальником в режимі «Експорт», додатково оплачує постачальнику штраф у розмірі 50% від вартості такого товару, то суд вказав, що штраф становить 324 981,86 грн. При цьому, суд взяв до уваги курс встановлений Національним банком України станом на 13.01.2023 (91-й день з моменту митного оформлення).
Крім цього, на думку суду першої інстанції, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню у розмірі 5 000, 00 грн. Також, враховуючи наявність у матеріалах справи договір про надання послуг з перекладу, акти здачі-приймання робіт за послуги з перекладу, платіжні інструкції, суд першої інстанції задоволив й вимогу позивач про відшкодування йому витрат за послуги перекладу за рахунок відповідача.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 у справі № 914/1511/24 в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 193 103,37 грн, штрафу у розмірі 324 981,86 грн та витрат на послуги перекладу у розмірі 44 300,00 грн, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, штрафу та витрат на послуги перекладу.
Скаржник вказує, що сума пені та штрафу перевищує розмір заборгованості, що, на думку апелянта, свідчить про надмірність вимог та порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності. Зважаючи на розмір штрафних санкцій, апелянт вважає, що такі підлягали до зменшення судом першої інстанції.
Також, на переконання скаржника, витрати на переклад у сумі 44 300 грн є економічно необґрунтованими та не підтверджені жодним доказом їх фактичного понесення чи відповідності ринковим цінам, оскільки середня вартість письмового перекладу в Україні становить 250-350 грн за сторінку, що підтверджується відкритими даними професійних бюро перекладів.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Августіно” подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 у справі № 914/1511/24 залишити без змін.
Позивач зазначає, що розмір штрафних санкцій передбачений договором, сторони є професійними учасниками господарських відносин, умови договору, включно з розміром штрафних санкцій (50% від суми заборгованості), були узгоджені сторонами добровільно та відповідач усвідомлював наслідки невиконання зобов`язань.
Також позивач звертає увагу, що переклад здійснювався професійним бюро перекладів з нотаріальним посвідченням, на підтвердження чого у матеріалах справи наявні акти виконаних робіт і платіжні інструкції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 справу № 914/1511/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” б/н від 04.11.2025 (вх. суду від 05.11.2025 № 01-05/3243/25) на рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 у справі № 914/1511/24.
Процесуальний хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду та протоколах судового засіданнях.
Зокрема, ухвалою суду від 27.04.2026 призначено розгляд справи № 914/1511/24 на 05.05.2026.
У судове засідання 05.05.2026 з`явився представник позивача, який заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, надав суду пояснення. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, явки уповноваженого представника не забезпечив. Водночас 04.05.2026 на адресу суду надійшло клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю представника у навчальному курсі.
Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Ухвала апеляційного суду від 27.04.2026 про призначення справи № 914/1511/24 до розгляду у судовому засіданні 05.05.2026 доставлена до електронного кабінету представника скаржника 27.04.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (том 5, а.с. 195).
Пунктом 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Таким чином, ТОВ “АВРЕО” належним чином повідомлено про дату, час і місце призначеного судового засідання у справі № 914/1511/24.
Водночас колегія суддів зауважує, що в пункті 5 резолютивної частини ухвали від 27.04.2026 про призначення справи до розгляду в судовому засіданні вказано, що неявка уповноважених представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті відповідно до положень ч. 12 ст. 270 ГПК України.
Верховний Суд у постанові від 14.07.2022 у справі №260/4504/20 виклав правову позицію, відповідно до якої судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.
Крім цього, апеляційний суд враховує, що ТОВ “АВРЕО” є скаржником у справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, на підставі яких він не погоджується з рішенням суду першої інстанції. 
У постанові Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 916/3011/21 вказано, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.
Водночас колегія суддів враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Частиною 1 ст. 273 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
На підставі викладеного, враховуючи належне повідомлення скаржника про дату, час і місце судового засідання, беручи до уваги те, що явка представників учасників даної справи не була визнана обов`язковою, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю апелянта.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
01.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Августино» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” (ММC “AVREO”) (покупець) укладено контракт № 18, згідно із яким постачальник зобов`язується поставити на умовах даного контракту кондитерські вироби в асортименті, відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною цього контракту, далі іменується товаром, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар (п.1.1. контракту).
Назва, кількість та ціна товару можуть узгоджуватися з сторонами шляхом прийняття покупцем встановленого постачальником рахунку фактури, інвойсу або у специфікаціях відповідно до даного контракту (п. 1.2. контракту).
Відповідно до п. 2.2 контракту, постачальник здійснює поставку товару на умовах FCA м. Луцьк, вул. Карбишева, 1Т, Україна (Інкотермс 2020), якщо інше не погоджено у відповідному інвойсі/специфікації.
Усі платежі за цим договором здійснюються банківським переказом у доларах (USD)( п. 3.1. контракту).
Відповідно до п. 3.5 контракту, покупець оплачує товар шляхом оплати на банківські рахунки постачальника на підставі виставленого рахунку (рахунка-фактури), згідно з письмовими заявами покупця покупець оплачує товар через 45 календарних дня (сорок п`ять) з дня відправлення товару.
Згідно з п. 4.6 контракту, датою поставки товару вважається дата завантаження товару у транспортний засіб перевізника та оформлення відповідних транспортних документів.
Усі суперечки, що виникають у зв`язку з невиконанням або невідповідним виконанням умов даного контракту, вирішуються шляхом переговорів, а у разі неузгодженості підлягають розгляду в Господарському суді Львівської області із застосуванням матеріального та процесуального права України (п. 8.1. контракту).
Пунктом 8.3. контракту передбачено, що за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує потерпілій стороні у вигляді пені у подвійному розмірі облікової ставки НБУ на суму прострочення платежу за кожен день прострочення. Строк позовної давності за позовом про неустойку (штраф, пеню) за цим Договором становить три роки. Штрафи, передбачені цим договором, розраховуються протягом трьох років з дня виникнення права на застосування таких санкцій.
Згідно з п.8.4 Контракту покупець, який не оплатив товар протягом 90 календарних днів від дати його митного оформлення постачальником в режимі «Експорт», додатково оплачує постачальнику штраф у розмірі 50% від вартості такого товару, а також повертає постачальнику причинені таким відтермінуванням збитки.
Відповідно до специфікації №1 від 01.09.2022, що є додатком до контракту №18 від 01.08.2022 та інвойсу № 30.08.2022 від 30.08.2022, позивач поставив відповідачу товари кондитерські вироби в асортименті на загальну суму 19 335, 96 доларів США.
Згідно з п. 5.3 контракту, товар, згідно з даним контрактом, вважається зданим постачальнику і прийнятим покупцем, кількісно згідно даних вказаних у товаросупровідних, якісно - відповідно якісного посвідчення (декларації якості).
На виконання взятих на себе за контрактом зобов`язань, позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін міжнародними товарно-транспортною накладною CMR № 1232633 від 14.10.2022.
В зазначеній CMR накладній наявна відмітка вантажоодержувача про отримання товару 14.10.2022, а також вказана дата завантаження – 14.10.2022. Крім того, разом з товаром відповідачу був переданий інвойс № 30.08.2022 від 30.08.2022 на суму 19 335, 96 доларів США, про що у товарно-транспортних накладних CMR зроблено відповідний запис.
Під час митного оформлення позивачем також було надано інші товаросупроводжувальні документи: пакувальний лист №AUG-18/08 від 13.09.2022; СТ-1 №AZ20700F1563 від 30.09.2022; електронно-таможну декларацію (форма МД-2) UA 205140/2022/073081 від 14.10.2022.
Крім того, до позовної заяви долучено Декларацію виробника № AUG -18 від 13.09.2022, ветеринарне свідоцтво КА №476620 від 14.10.2022, видане Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба); сертифікат здоров`я для харчових продуктів тваринного походження №03-19-3067/3; композитний сертифікат від 14.10.2022.
06.02.2023 та 03.04.2023 відповідачем частково оплачена вартість поставленого товару у розмірі 1 000,00 доларів США та 10 000, 00 доларів США відповідно.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем не здійснено оплату за поставку товару у повного обсязі, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість у розмірі 8 335, 96 доларів США.
Враховуючи наведене, Товариство з обмеженою відповідальністю “Августіно” звернулось до суду першої інстанції з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” (ММC “AVREO”) 337 917, 31 грн заборгованості, 208 958, 03 грн пені та 360 237, 55 грн штрафу у розмірі 50% від вартості товару.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Судами встановлено, що між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного контракту № 18 від 01.08.2022.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Предметом апеляційного оскарження у цій справі є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення 193 103, 37 грн пені, 324 981,86 грн штрафу та 44 300, 00 грн за послуги з перекладу.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.
Як встановлено судами у цій справі, сторони у договорі погодили, , що за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує потерпілій стороні у вигляді пені у подвійному розмірі облікової ставки НБУ на суму прострочення платежу за кожен день прострочення (пункт 8.3. контракту).
Відповідно до п. 3.5 контракту, покупець оплачує товар шляхом оплати на банківські рахунки постачальника на підставі виставленого рахунку (рахунка-фактури), згідно з письмовими заявами покупця покупець оплачує товар через 45 календарних дня (сорок п`ять) з дня відправлення товару.
Таким чином, як правильно вказав суд першої інстанції, останній день для виконання зобов`язання за контрактом — 28.11.2022, оскільки покупець зобов`язаний здійснити оплату товару протягом 45 календарних днів з дня відправлення товару, яке відбулося 14.10.2022. Отже, враховуючи, що термін для виконання зобов`язання сплив 28.11.2022, нарахування пені необхідно проводити з 29.11.2022.
Апеляційний суд погоджується з судом попередньої інстанції, що методологічно та арифметично правильно заявлена до стягнення пеня в розмірі 193 103, 37 грн.
Крім цього, пунктом 8.4 контракту передбачено, що покупець, який не оплатив товар протягом 90 календарних днів від дати його митного оформлення постачальником в режимі «Експорт», додатково оплачує постачальнику штраф у розмірі 50% від вартості такого товару, а також повертає постачальнику причинені таким відтермінуванням збитки.
З матеріалів справи вбачається, що митне оформлення товару відбулося 14.10.2022, тому 91-й день з моменту митного оформлення припадає на 13.01.2023. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що якщо покупець не здійснив оплату до 12.01.2023 включно, на нього поширюються санкції, передбачені вказаним пунктом контракту, а саме: сплата штрафу у розмірі 50% від вартості товару та відшкодування збитків, спричинених затримкою з оплатою.
Як правильно встановив місцевий господарський суд, станом на 13.01.2023 курс долара США, встановлений Національним банком України, становив 36, 57 грн за 1 долар США, тому сума штрафу в гривнях становить 324 981, 86 грн.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Завданням неустойки є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 про який зазначає скаржник у касаційній скарзі).
Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. 
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2025 у справі № 910/1239/25 вказав, що судова практика щодо застосування вказаних норм ЦК України наразі є усталеною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 337 917,31 грн основної заборгованості, а штраф та пеня в сукупності становлять 569 195,58 грн. 
Оскаржуваним у цій справі рішенням суд попередньої інстанції присудив до стягнення, зокрема, 304 846,06 грн основного боргу та 518 085, 23 грн штрафних санкцій ( 193 103,37 грн пені та 324 981,86 грн штрафу).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Також апеляційний суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів того, що порушення строку оплати відповідачем призвело до безповоротних негативних наслідків для позивача. До того ж, зобов`язання за контрактом виникли ще у 2022 році, а позов у цій справі подано лише у 2024 році.
Колегія суддів наголошує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. 
Таким чином, застосовуючи дискрецію, беручи до уваги фактичні обставини справи з врахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, з огляду на те, що вданому випадку розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір заборгованості, апеляційний суд вважає, що присуджений до стягнення судом першої інстанції штраф слід зменшити на 25 % - до 243 736,40 грн.
Водночас апеляційний суд звертає увагу скаржника, що відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу повністю нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Крім цього, апелянт не надав та матеріали справи не містять належних, допустимих доказів, поданих суду у визначений процесуальним законом строк, які б підтверджували наявність у відповідача об`єктивної неможливість виконати свої зобов`язання за контрактом вчасно та які б слугували для висновку суду про зменшення штрафу більше ніж на 25%.
Щодо решти доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд бере до уваги наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на переклад позовної заяви та процесуальних документів, тому в цій частині доводи скаржника є необґрунтовані.
Зокрема, до матеріалів справи долучено договір про надання послуг № 20/06 від 20.06.2024 з надання послуг перекладу, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Августіно” та ФОП Сігора О.М., акти здачі-приймання робіт № ОУ-2006-1 від 20.06.2024 та № OY-0907-1 від 09.07.2024 за послуги перекладу, платіжні інструкції №778, №777 від 28.06.2024 та платіжну інструкцією № 767 від 20.06.2024 на загальну суму 44 300, 00 грн.
Колегія суддів зазначає, що сторонами у контракті погоджено, що усі суперечки, що виникають у зв`язку з невиконанням або невідповідним виконанням умов даного контракту, вирішуються шляхом переговорів, а у разі неузгодженості підлягають розгляду в Господарському суді Львівської області із застосуванням матеріального та процесуального права України (п. 8.1. контракту).
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.06.2024, суд, у відповідності до положень Конвенції "Про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" та Господарського процесуального кодексу України, зобов`язав позивача надати нотаріально засвідчений переклад на офіційну мову Азербайджанської Республіки позовної заяви та ухвали суду. Отже, витрати позивача на переклад в розмірі 44 300, 00 грн є документально підтвердженими, необхідними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову у цій частині.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.05.2025 частковому скасуванню. 

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Водночас суд звертає увагу скаржника, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без врахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення, передбаченого законодавством. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.12.2024 у справі № 922/1248/24, від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 10.03.2021 у справі № 904/5702/19, від 14.06.2022 у справі № 905/2135/19, від 29.04.2025 у справі № 911/3065/23.
Тобто, при розподілі судового збору в такому випадку враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України покладається на відповідача повністю, оскільки, таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про зменшення розміру штрафу. При цьому, таке зменшення розміру штрафу не було наслідком необґрунтованості позовних вимог, а стало результатом застосування судом своїх дискреційних повноважень, передбачених положеннями частини третьої статті 551 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 255, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” б/н від 04.11.2025 (вх. суду від 05.11.2025 № 01-05/3243/25)– задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 у справі № 914/1511/24– скасувати в частині стягнення 81 245,46 грн штрафу. 
Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 у справі № 914/1511/24 викласти в такій редакції:
«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АВРЕО” (ММC “AVREO”) (адреса 1001, Республіка Азербайджан, м. Баку, вул. Аббасгулу Аббасзаде, 21, ідентифікаційний код 1701213941) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Августіно” (79039, м. Львів, вул. Шевченка, буд. 75А, кв. 20 код ЄДРПОУ 31144454) 304 846, 06 грн основної заборгованості, 193 103,37 грн пені, 243 736,40 грн штрафу, 12 343, 97 грн судового збору, 5 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 44 300, 00 грн за послуги перекладу.»
3. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2025 у справі № 914/1511/24 – залишити без змін.
4. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець