Справа № 541/4798/25
Номер провадження 2/541/443/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

11 червня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді – Городівського О.А.
за участю секретаря судового засідання – Ніколаєнко М.В.,
представника позивача – адвоката Данильчука С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно,
встановив:
12 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Данильчук С.Г., звернувся до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який для позивача був батьком. Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Смага Л.М. заведена спадкова справа за № 111/2025. Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини, а син померлого ОСОБА_1 прийняв спадщину фактично, оскільки на день смерті батька буз зареєстрований з ним за однією адресою. Спадкове майно складається з: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Великобайрацькою сільською радою 06 серпня 1980 року за реєстром № 3. За вказаним договором ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив належний житловий будинок, що знаходиться в селі Великий Байрак, Миргородського району, Полтавської області. У відповідності зі статтею 227 Цивільного кодексу УРСР цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у селі Цисево. Згідно Довідки КП «БТІ» № 413-Д від 02.07.2024 р. право власності на будинок не зареєстровано. Позивач звернувся до виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора № 82056255 від 26.11.2025 р. Позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: «… у тексті договору наявні розбіжності в адресі житлового будинку, а саме в договорі купівлі-продажу зазначається дві різні адреси: с. Великий Байрак, Миргородського району, Полтавської області та с. Цисево. Окрім цього, в договорі вказано не повну адресу (відсутня вулиця та номер будинку).». Позивач має ряд документації, що підтверджує наявність технічної помилки у даному договорі щодо місця знаходження житлового будинку із зазначенням помилкової назви село Великий Байрак в той час як вірним є назва села де знаходиться житловий будинок ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
28 квітня 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він зазначив, що діюче на час укладення договору законодавство дозволяло секретарям сільських рад посвідчувати договори, зокрема і договори купівлі-продажу нерухомого майна. Фактичне і повне виконання правочину відбулося в той же рік, з того часу ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю проживали у житловому будинку. Крім того, записи у погосподарських книгах згідно з усталеною судовою практикою визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до ухвали судді від 29 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача – адвокат Данильчук С.Г., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача – Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, у судове засідання не з`явися, у поданих до суду заявах просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. 40, 46, 56, 63).
Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Цисеве Миргородського району Полтавської області помер батько позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19 травня 2025 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 квітня 1981 року (а.с. 8).
11 вересня 2025 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смагою Ларисою Михайлівною заведено спадкову справу за № 111/2025 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11 вересня 2025 року № 82498370 (а.с. 9 на звороті). 
З матеріалів спадкової справи № 111/2025 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що дружина померлого – ОСОБА_3 , подала заяву про відмову від спадщини (а.с. 49-52), а син померлого – ОСОБА_1 прийняв спадщину фактично, оскільки на день смерті батька був зареєстрований з ним за однією адресою, що підтверджується довідкою від 08 вересня 2025 року за вих. № 92, виданою виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради (а.с. 53). 
Згідно з довідкою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Смага Лариси Михайлівни від 20 листопада 2025 року за вих. № 264/02-14, майно, право власності на яке набуте спадкодавцем за життя, та яке підлягає державній реєстрації, зокрема, складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Великобайрацькою сільською радою 06 серпня 1980 року за реєстром № 3 (а.с. 9-11, 55).
Відповідно до довідки від 02 липня 2024 року № 413-Д, виданою Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Миргородської міської ради, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 12). 
21 листопада 2025 року позивач звернувся до виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, однак рішенням державного реєстратора від 26 листопада 2025 року № 82056255 йому відмовлено у проведенні реєстраційних дій оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: «… у тексті договору наявні розбіжності в адресі житлового будинку, а саме в договорі купівлі-продажу зазначається дві різні адреси: с. Великий Байрак, Миргородського району, Полтавської області та с. Цисево. Окрім цього, в договорі вказано не повну адресу (відсутня вулиця та номер будинку).» (а.с. 12 на звороті).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради від 23 грудня 2024 року за вих. № 263, житловий будинок в АДРЕСА_1 належить на праві приватно власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 06.08.1980 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Великобайрацької сільської ради народних депутатів Бондаренко Г.Х. та зареєстровано в реєстровій книзі нотаріальних дій за № 3. В даному договорі наявна технічна помилка щодо місця знаходження житлового будинку із зазначенням помилкової назви село Великий Байрак, в той час як вірним є назва села, де знаходиться житловий будинок ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 15 на звороті).
На даний час отримати правовстановлюючі документи (їх дублікат) на вказане майно неможливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як, фізичної особи, припинена у момент смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).
Відповідно до технічного паспорта житлового будинку садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 02 липня 2025 року, довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11 грудня 2025 року та матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спірний житловий будинок було побудовано та введено в експлуатацію у 1950 році. Крім того, у 1950 році було споруджено два сараї та погріб, у 1988 році – сарай - літню кухню, у 1990 році – прибудову, у 2012 році – сарай, у 2014 році – сарай (а.с. 17-28, 72).
З виписки з погосподарської книги № 29 том-1 села Великий Байрак Великобайрацької сільської ради Миргородського району Полтавської області (1950-1952 роки) від 15 квітня 2026 року № 09, виписки з погосподарської книги № 6 села Великий Байрак Великобайрацької сільської ради Миргородського району Полтавської області (1977-1979 роки) від 14 квітня 2026 року № 07, виписки з погосподарської книги № 06 Великобайрацької сільської ради Миргородського району Полтавської області (1980-1982 роки) від 14 квітня 2026 року № 08, виписки з погосподарської книги № 06 села Цисеве Великобайрацької сільської ради Миргородського району Полтавської області (1980-1982 роки) від 27 листопада 2024 року № 47, виписки з погосподарської книги № 06 села Цисеве Великобайрацької сільської ради Миргородського району Полтавської області (1996-2000 роки) від 27 листопада 2024 року № 48 вбачається, що до 1979 року у спірному домогосподарстві проживали ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Однак, з 1980 року у даному домогосподарстві проживали ОСОБА_2 та його сім`я: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с. 14-15, 68-69).
Відповідно до п. 4 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP», затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.
Відповідно до п. 6 Інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.
Таким чином, на час, коли ОСОБА_2 був головою домогосподарства, яке розташоване в сільському населеному пункті, реєстрація права власності не передбачалася.
Відповідно до п. 3.1. листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
Згідно зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 – 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради від 16 квітня 2025 року № 29, земельна ділянка орієнтовною площею 0,25 га, що розташована під житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 не приватизована і знаходиться в користуванні громадянина ОСОБА_2 . (а.с. 16).
Крім того, 27 червня 2024 року на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-19).
Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.
Так, згідно зі ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до статті 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Тобто, за змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.
Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності.
Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування.
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 328 ЦК України закріплено що, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України, у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Частиною третьою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
З огляду на вищезазначене та зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , що прийняв спадщину, вважаю, що даний позов необхідно задовольнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 328, 375, 376, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя	  	О.  А.  Городівський