справа № 619/849/26
провадження № 2/619/926/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року        
м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Коваленко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/849/26, 
ім`я (найменування) сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», 
відповідач:  ОСОБА_1 , 
представник позивача: Сердійчук Я.Я., Ушакова М.І. ,
представник відповідача: Лисенко А.О., 
вимоги позивача: про стягнення заборгованості,
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» в системі «Електронний суд» звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 7839095 від 29.04.2024 у розмірі 48809,85 грн; стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 29.04.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 7839095. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №7839095 від 29.04.2024, що підлягає стягненню з позичальника, становить 48809,85 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15003,60 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26106,25 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 7700.00 грн.; заборгованість за комісіями - 0.00 грн.; інфляційні збитки - 0.00 грн.; нараховані 3% річних -0.00 грн.
Представником відповідача адвокатом Лисенком А.О. до суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач не згоден з позовною заявою в повному обсязі з таких причин: відсутність належних доказів підтвердження підписання кредитного договору, оскільки у позовній заяві позивач зазначає, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір, який підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, до суду не надано належного оригіналу зазначеного кредитного договору для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитного договору саме відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ними було підписано зазначені договори, неможливо. У відповідача відсутній примірник оригіналу зазначеного вище договору, відповідач не отримував примірник договору на відповідний ресурс (на електронну пошту або в особистий кабінет), як того вимагають положення Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно, позивачу слід надати до суду підтвердження Із відповідних облікових систем які дозволяють чітко ідентифікувати, що зазначений договори було підписано саме відповідачем. За відсутності такого - відсутні підстави вважати, що даний договір укладав саме відповідач. Також зауважимо, що позивачем до суду не надано доказів надання Відповідачу відповідного екземпляру Кредитного договору. Як зазначає позивач, договір підписано шляхом обміну електронними повідомленнями, одноразовим ідентифікатором в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію". Але, при цьому до матеріалів справи взагалі не надано доказів обміну електронними повідомленнями, направлення на будь-який засіб зв`язку відповідного одноразового ідентифікатора. Тобто, відсутні докази, які свідчать про належне підписання Кредитного договору одноразовим ідентифікатором, як і доказів належної ідентифікації відповідача. Зазначення в пункті договору "реквізити сторін", зі сторони позичальника "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором C8557, 29.04.2024 11:04:38 / ОСОБА_1 /" не може означати безумовність підписання договору саме Відповідачем, адже зазначене будь який кредитор може зробити з будь-якою особою. Із наданих матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували електронне листування між сторонами, обмін інформацією, наявність анкети та інше, що підтверджує дійсність укладання Кредитного договору в порядку, визначено Законом України "Про електронну комерцію". Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів, на підтвердження перерахування Відповідачу коштів за договором. Як нібито доказ видачі кредитних коштів позивач надає лист в якому первісний кредитор наводить інформацію яка нібито підтверджує перерахування грошових коштів Відповідачу. А також надає лист ТОВ «ПЕЙТЕК» в якому зазначено, що між останнім та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів та договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку та відповідно до зазначених договорів було успішно перераховані кошти на користь фізичної особи (Отримувача) від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». В той же час, просимо Суд, звернути увагу, що дані листи не є первинними документами в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, з листа ТОВ «ПЕЙТЕК» не вбачається за можливе встановити на користь якої особи було здійснено переказ, а також встановити повний номер карти. Крім того, зазначені докази, повністю залежить від волевиявлення первісного кредитора та ТОВ «ПЕЙТЕК», які можуть викласти їх у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку сплатити пеню/штраф на користь позивача. А тому, вимога про з відповідача стягнення пені/штрафу в розмірі 7 700,00 грн задоволенню не підлягає. Щодо застосування завищеної процентної ставки (1,5 % на день) та нікчемності відповідної умови договору в силу Закону зазначає таке. Відповідно до п. 1.5.1. договору про надання споживчого кредиту від 29.04.2024 стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Згідно розрахунку заборгованості первісний кредитор в період з 29.04.2024 по 25.05.2024 здійснює нарахування відсотків за процентною ставкою 0,90% в день, а в період з 26.05.2024 по 14.10.2024 за процентною ставкою 1,5% в день. В той же час, 22.11.2023 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023 року. Даним Законом, серед іншого були внесені зміни в Закон України "Про споживче кредитування". Так, статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено частиною 5 такого змісту: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%". Первісний кредитор не врахував внесені зміни до зазначеного вище Закону та в період з 26.05.2024 по 14.10.2024 здійснював нарахування процентів за денною процентною ставкою, що перевищує допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. Сума боргу розрахована на підставі неправомірної процентної ставки, є юридично некоректною та не відповідає встановленим законодавчим обмеженням. Відсотки, які заявлені позивачем до стягнення в період з 26.05.2024 по 14.10.2024 в сумі 31 957.65 грн (сума з урахуванням оплати Відповідачем відсотків в розмірі 5 841,40 грн), вважаємо не підлягають задоволенню, оскільки є нікчемними в силу закону. Не підлягає перерахунок відсотків і за денною процентною ставкою під 1% в день, адже, як зазначалося вище, вони є неузгодженими. Тому, у разі задоволення позову, просимо суд стягнути з Відповідача відсотки за період з 29.04.2024 по 24.05.2024 в загальному розмірі 3 603.60 грн. Також просить відмовити в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на їх необгрунтованість.
Представником позивача Ушаковою М.І. направлено до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що викладені у відзиві доводи сторони відповідача не необгрунтованими, оскільки, факт перерахування коштів відповідачу є доведеним, а розмір та порядок нарахування відсотків погоджено сторонами під час укладання кредитного договору, який був укладений відповідно до норм чинного законодавства. Ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надані. Правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
17 лютого 2026 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 
Ухвалою суду від 27.04.2026 витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Код ЄДРПОУ 14360570), наступні докази: ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_1 в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 15 400,00 грн., які 29.04.2024 року були на неї перераховані; витребувано виписки за номером картки № № НОМЕР_1 за період з 29.04.2024 по 05.05.2024 інформацію, чи відкривалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка № НОМЕР_1 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 29.04.2024 по 05.05.2024; інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ). 
25.05.2026 на виконання ухвали Дергачівського районного суду Харківської області зазначені докази надійшли до суду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому представник зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, зазначивши у відзиві, що розгляд справи просять проводити без їх участі, заперечують проти задоволення позову.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
29.04.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 7839095 про надання споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8557.
На умовах, встановлених Договором, Кредитодавець надає Споживачу кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір): 15400,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 364 дні (п.1.3.). Стандартна процентна ставка - 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору (п. 1.5.1.). Знижена процентна ставка 0,90%, яка застосовується, якщо споживач до 25.05.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п.1.5.2.). Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором SM8311 паспорт споживчого кредиту.
З листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15.05.2026 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ). Ідентифікаційні дані власника картки: прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , серія та номер паспорта НОМЕР_6 , адреса місця проживання Адр. факт.: АДРЕСА_1 , контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) НОМЕР_3 . Номер телефону НОМЕР_3 знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій станом на 15-05-2026 p.: фінансовий номер телефону НОМЕР_3 . Повідомляємо, що по рахунку(ах) НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) було зарахування коштів на суму 15400 UAH за період 29.04.2024-29.04.2024 від 29.04.2024 р.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором № 7839095 від 29.04.2024, заборгованість, що підлягає стягненню з позичальника, становить 48809,85 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15003,60 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26106,25 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 7700.00 грн.; заборгованість за комісіями - 0.00 грн.; інфляційні збитки - 0.00 грн.; нараховані 3% річних -0.00 грн.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст. 3 Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Таким чином, між сторонами було укладено кредитний договір та погоджено всі істотні умови, що спростовує твердження сторони відповідача про відсутність кредитного договору та погодження відповідачем його умов.
27.01.2025 було укладено договір № 27.01/25-Ф відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 7839095.
На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників для друку до договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників для друку в електронному вигляді.
Згідно з Реєстром боржників для друку о договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги за №7839095 від 29.04.2024, укладеним з ОСОБА_1 загальна сума заборгованості 48809,85 грн.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 7839095.
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
За змістом статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Як встановлено ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором у відповідача виникла заборгованість загальною сумою 48809,85 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15003,60 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26106,25 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 7700.00 грн.; заборгованість за комісіями - 0.00 грн.; інфляційні збитки - 0.00 грн.; нараховані 3% річних -0.00 грн.
Позичальник кредит отримав, що підтверджується відповідними довідкою та випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахункам, де отримувачем коштів зазначено відповідача, тому твердження сторони відповідача, що позивачем не надано доказів підтвердження факту передачі грошових коштів саме як кредиту, суд оцінює критично.
Відповідачем не надано належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок, вказаний у договорі.
Посилання сторони відповідача на ту обставину, що між позивачем та відповідачем правовідносини не оформлені належним чином, а тому не можна вважати, що між сторонами було укладено кредитний договір, оскільки відсутній відповідний підпис представника Банківської установи, спростовується подальшим отриманням кредитних коштів, їх використанням та проведенням сплат.
Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором про споживчий кредит №29.04.2024, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
На думку суду, позиція сторони відповідача направлена на уникнення від цивільно-правової відповідальності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.
Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Отримання кредитних коштів відповідачем не спростовано та підтверджується належними та допустимими доказами.
Відповідно до положень ст.ст.526,530,610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Суд апеляційної інстанції правомірно врахував надані банком розрахунки заборгованості та наявні матеріали кредитної справи, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).
Суд частково погоджується з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем, з огляду на таке. 
Договором №7839095 про надання споживчого кредиту від 29 квітня 2024 року визначено періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 26 днів, за зниженою процентною ставкою - 0,90%, що складає 3603,60 грн (15400,00 х 0,90 % х 26 день = 3603,60 грн), а тому прострочені відсотки за період з 29 квітня 2024 року по 25 травня 2024 року (період заявлений у розрахунку позивача) можуть бути стягнуті у судовому порядку.
Матеріалами справи встановлено, що 3 26.05.2024 позивач нараховував відповідачу проценти за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.
Проте, такі умови кредитного договору в частині нарахування процентів за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки такі умови договору є нікчемними.
Так, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Ураховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір був укладений 01 липня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення Закону застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності Законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Так, кредитний Договір №7839095 між ТОВ «АВЕНТУС» та ОСОБА_1 укладено 29 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення стандартної процентної ставки на рівні 1,5 % є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом здійснено перерахунок розміру відсотків з врахуванням відсоткової ставки 1 % в день за період з 26.05.2024 по 14.10.2024 року, що складає 21714,00 грн (15400,00 х 1 % х 141 день = 10 600,00 грн). При цьому, за період з 14 жовтня 2024 року по 26 січня 2025 року позивачем фактично не нараховувались відсотки (у розрахунку вказана процентна ставка 0,00), а тому суд не здійснюється нарахування відсотків за цей період.
Отже, з відповідача слід стягнути заборгованість відсотками за Договором №7839095 про надання споживчого кредиту від 29.04.2024 року за період з 29 квітня 2024 року по 26.01.2025 у розмірі 25317,60 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею/штрафом в розмірі 7700,00 грн суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Так, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год 30 хв, який діє до теперішнього часу.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею/штрафом в розмірі 7700,00 грн не підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що позивачем доведено факт отримання кредиту та наявності заборгованості у відповідача.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 40321,20 грн.
Розподіл судових витрат.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 16000,00 грн. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи.
Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги у цій справі є меншим, а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених у цій справі у сумі 2 000, 00 грн. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підлягають задоволенню частково, в розмірі 82,60%, то розмір сплаченого ними судового збору (2662,40 грн) при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2199,14 грн.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором №7839095 від 29.04.2024 у розмірі 40321,20 грн (сорок тисяч триста двадцять одна гривня).
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2199,14 грн (дві тисячі сто дев`яносто дев`ять гривень 14 копійок). 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).
Надіслати позивачу копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом, а відповідачу надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, код ЄДРПОУ: 42640371.
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складено 8 червня 2026 року.

Суддя  Н. В. Коваленко