ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2026 р. Справа № 910/10941/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Євсікова О.О. 
Ходаківської І.П. 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 (повний текст рішення складено та підписано 11.12.2025) (суддя Котков О.В.)

у справі № 910/10941/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ваіте"
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ваіте" (далі - ТОВ "Компанія Ваіте", відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 30 294,08 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.04.2022, у місті Києві, водій застрахованого у позивача транспортного засобу спричинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), у зв`язку із чим позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 30 294,08 грн. Посилаючись на ст. 1191 та 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ПрАТ "СК "Уніка" вказувало, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за відшкодовану потерпілому матеріальну шкоду, яку ТОВ "Компанія Ваіте" не сплатило.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 у справі № 910/10941/25 у задоволенні позову ПрАТ "СК "Уніка" відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач протягом одного року з моменту ДТП не подав заяви про виплату страхового відшкодування, як це передбачено Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також звернувся з даним позовом до суду з пропуском вказаного строку, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що у виплаті страхового відшкодування позивачу необхідно відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 у справі № 910/10941/25, ПрАТ "СК "Уніка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Скаржник, зокрема, вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково застосував положення статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вони не мають відношення до позивача; у позивача не виникло жодного обов`язку подавати відповідачу заяву про страхове відшкодування, оскільки відповідач не є страховою компанією, а є винною в ДТП особою; правовідносини склалися між сторонами на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом ЕР № 205136731, натомість суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково посилається на норми, що регулюють правовідносини щодо добровільного страхування; суд безпідставно застосував до правовідносин приписи статті 514 ЦК України; позивач подав позов у порядку регресу, однак суд помилково кваліфікував правовідносини між сторонами як суброгацію.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 у справі № 910/10941/25; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 23.01.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у довготривалій відпустці з 04.02.2026 по 16.02.2026 та з 17.02.2026 по 18.03.2026, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2026 для розгляду справи № 910/10941/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 у справі № 910/10941/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
Позиції учасників справи
Відповідач не скористався своїм правом, відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 26.07.2021 між ПрАТ "СК "Уніка" (страховик) та ТОВ "Компанія Ваіте" (страхувальник) був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № 205136731, зі строком дії полісу з 28.07.2021 до 27.07.2022 включно.
15.04.2022 в м. Київ сталася ДТП за участю транспортного засобу "Сітроен" (д.р.н. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 (страхувальник - ТОВ "Компанія Ваіте"), та транспортного засобу "Порше" (д.р.н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_2 .
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 755/4069/22 за фактом вказаної ДТП водій ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та на нього накладено адміністративні стягнення: за ст. 124 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн; за ст. 122-4 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вих. № 32724 від 17.05.2022, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Porsche Cayenne, д.р.н. НОМЕР_2 , станом на 20.04.2022 дорівнює: з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без урахування ВТВ - 35 640,46 грн; без урахування ПДВ на запасні частині та без врахування ВТВ - 32 294,08 грн.
На підставі вказаного звіту про визначення вартості матеріального збитку, а також страхового акта № 00508348 від 19.05.2022, позивач згідно з платіжною інструкцією № 024965 від 20.05.2022 сплатив потерпілій особі - ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту в сумі 30 294,08 грн.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що 15.04.2022, у місті Києві, водій застрахованого у позивача транспортного засобу спричинив ДТП, у зв`язку із чим позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 30 294,08 грн. Посилаючись на ст. 1172 та ст. 1191 ЦК України, ПрАТ "СК "Уніка" вказує, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за відшкодовану потерпілому матеріальну шкоду, яку ТОВ "Компанія Ваіте" не сплатило.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР, який діяв до 01.01.2024 (далі - Закон України "Про страхування"), страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 ЦК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2024), одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України в редакції, яка діяла до 01.01.2024).
У статті 999 ЦК України визначено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Законом України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV, який діяв до 01.01.2025 (далі - Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Предметом спору в даній справі є стягнення зі страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суми виплаченого страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхового відшкодування в порядку регресу.
Водночас, судом першої інстанції неправильно визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття "регрес" та "суброгація", що призвело до помилкових висновків про відмову у відшкодуванні відповідачем страховику майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України (яка була чинною до 01.01.2024).
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку із чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.
Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування". Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.
Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є регресом.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2021 між ПрАТ "СК "Уніка" (страховик) та ТОВ "Компанія Ваіте" (страхувальник) був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № 205136731, зі строком дії полісу з 28.07.2021 до 27.07.2022 включно.
Колегією суддів встановлено, що сторони при укладенні вищевказаного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів досягли згоди щодо усіх його істотних умов, такий договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину.
15.04.2022 в м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу "Сітроен" (д.р.н. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 (страхувальник - ТОВ "Компанія Ваіте"), та транспортного засобу "Порше" (д.р.н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_2 .
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 755/4069/22 за фактом вказаної ДТП водій ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124 КУпАП, та його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
10.05.2022 потерпіла особа - ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ "СК "Уніка" із заявою № 00508348 про виплату матеріального збитку за полісом № 205136731 від 26.07.2021.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вих. № 32724 від 17.05.2022, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Porsche Cayenne, д.р.н. НОМЕР_2 , станом на 20.04.2022 без урахування ПДВ на запасні частині та без врахування ВТВ склала 32 294,08 грн.
На підставі вказаного звіту позивач сплатив потерпілій особі - ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту в сумі 30 294,08 грн.
Таким чином, вищезазначені обставини справи свідчать, що саме відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Порше" (д.р.н. НОМЕР_2 ) відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування № 205136731 від 15.04.2022, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 228 Господарського кодексу України (який був чинний до 28.08.2025) учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.
Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
За приписами ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Зважаючи на те, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205136731 від 15.04.2022 сторонами встановлено франшизу в розмірі 2 000,00 грн, колегія суддів апеляційного суду погоджується з розрахунком позивача та вважає, що до останнього перейшло право вимоги щодо виплати страхового відшкодування відповідачем за шкоду, заподіяну автомобілем "Сітроен" (д.р.н. НОМЕР_1 ), у сумі 30 294,08 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на неподання позивачем заяви про виплату страхового відшкодування протягом одного року з моменту ДТП, як це передбачено положенням статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке.
Відповідно до підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 вищевказаного Закону передбачено, що рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.
Отже, стаття 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює правовідносини страховика з питань розгляду заяв про страхове відшкодування.
Стаття 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначає, що страховиками є страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".
Натомість відповідач - ТОВ "Компанія Ваіте", не є страховиком, а згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленим полісом № 205136731 від 26.07.2021, є страхувальником, що унеможливлює застосування до вказаних правовідносин приписів статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з позовом з огляду на таке.
Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна ДТП сталася 15.04.2022, виплату позивач здійснив потерпілій особі 20.05.2022, відтак позовна давність закінчилася б 21.05.2025.
Однак пунктом 19 Перехідних положень ЦК України, який був чинний до 04.09.2025, передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі 01.09.2025.
Відтак позовну давність позивачем не було пропущено.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно із ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Апеляційним господарським судом при ухваленні даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спірних правовідносин.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно зі статтею 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 у справі № 910/10941/25 з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Судові витрати
Згідно із ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За умовами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем долучено до матеріалів справи копії: договору доручення № 1 ВНМ на правові (юридичні-консультативні) послуги від 01.11.2023, укладеного між ПрАТ "СК "Уніка" (довіритель) та ФОП Волчек Н.М. (повірений), за умовами якого довіритель доручає, а повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя вчиняти юридичні дії щодо стягнення простроченої заборгованості з фізичних та юридичних осіб, до яких довіритель має права вимоги відповідно до чинного законодавства України; додаткової угоди № 1 від 01.11.2023 до договору доручення № 1 ВНМ на правові (юридичні-консультативні) послуги від 01.11.2023; договору № 2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023, укладеного між ФОП Волчек Н.М. (клієнт) та Адвокатським бюро "Білий" (Бюро); додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № 2/23ю від 02.11.2023, додаткової угоди № 1 від 02.11.2024 до договору № 2/23 про надання правової допомоги від 02.11.2023; довіреності № 13 від 06.01.2025, згідно з якою ПрАТ "СК "Уніка" (довіритель) уповноважує Білого В.С. на представлення інтересів довірителя; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХС № 000229, виданого 14.08.2019 гр. Білому В.С.; акта (звіту) прийому-передачі наданих послуг № 1/32498 від 01.09.2025 до договору про надання правової допомоги № 2/23ю від 01.11.2023, згідно з яким вартість послуг Бюро складає 5 000,00 грн.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем долучено до матеріалів справи копії: довіреності № 13 від 06.01.2025 згідно з якою ПрАТ "СК "Уніка" (довіритель) уповноважує Білого В.С. на представлення інтересів довірителя; акта (звіту) прийому-передачі наданих послуг № 2/32498 від 30.12.2025 до договору про надання правової допомоги № 2/23ю від 01.11.2023, згідно з яким вартість послуг Бюро складає 10 000,00 грн.
Частиною четвертою статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
У розумінні вказаної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання розподілу витрат позивача на правову допомогу враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Відтак, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, апеляційний господарський суд дійшов висновків про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн, понесені в суді першої інстанції, та 4 000,00 грн - в суді апеляційної інстанції.
У силу статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача (з урахуванням коефіцієнта 0,8, який підлягав застосуванню позивачем під час звернення до суду в електронній формі).
Керуючись ст. 74, 126, 129, 269, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 у справі № 910/10941/25 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення.
4. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити повністю.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ваіте" (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 26, кв. 27; код ЄДРПОУ 21649845) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6 літ. В; код ЄДРПОУ 20033533) 30 294 (тридцять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн 08 коп. страхового відшкодування, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ваіте" (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 26, кв. 27; код ЄДРПОУ 21649845) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6 літ. В; код ЄДРПОУ 20033533) 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
7. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
8. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
9. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська