РІШЕННЯ
Іменем України

12 травня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/69/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом: Антимонопольного комітету України, 
код ЄДРПОУ 00032767, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ, 03035
до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Сівер Оіл”, 
код ЄДРПОУ 43972860, вул. О. Довженка, 154Б, м. Чернігів, 14014
Предмет спору: про стягнення 1 272 427,00 грн пені

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
від позивача: Прохоров Є.І., представник;
від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:
Антимонопольний комітет України через підсистему “Електронний суд” звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Сівер Оіл”, у якому позивач просить стягнути з відповідача 1 272 427,00 грн пені за прострочення сплати штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив у добровільному порядку та у встановлений Законом України “Про захист економічної конкуренції” строк сплату штрафу у розмірі 1 272 427,00 грн, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України №388-р від 17.10.2024 у справі №128-26.13/29-24. У зв`язку з несплатою відповідачем суми штрафу, позивач нарахував та заявив до стягнення 1 272 427,00 грн пені. 
Ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 03.03.2026 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов. 
Ухвала суду від 09.02.2026 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі “Електронний суд” ЄСІТС 09.02.2026 о 12:27, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а отже останнім днем для подання відповідачем відзиву є 24.02.2026.
Відповідачем не подано до суду відзив на позов.Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.
Сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, але у підготовче засідання 03.03.2026 не з`явились.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 03.03.2026 проводилось за відсутності сторін (їх представників).
У підготовчому засіданні 19.03.2026, в якому взяв участь представник позивача, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.04.2026. 
Розглянувши матеріали справи суд встановив:
17.10.2024 Антимонопольний комітет України у справі №128-26.13/29-24 прийняв рішення №388-р яким постановив визнати, що ТОВ «Сівер Оіл» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу заступника Голови Комітету від 20.10.2022 № 128-21.1/09-2575е у встановлений строк.
За порушення, зазначене у п. 1 резолютивної частини Рішення, на ТОВ «Сівер Оіл» накладено штраф у розмірі 1 272 427,00 грн.
В резолютивній частині Рішення було зазначено, що штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня його одержання.
Копія рішення АМКУ №388-р від 17.10.2024 була надіслана відповідачу разом з супровідним листом № 128-26.13/02-10518-е від 30.10.2024 та отримана ним 04.11.2024, що підтверджується повідомленням про вручення.
ТОВ «Сівер Оіл» не погодилося з рішенням АМКУ №388-р від 17.10.2024 та оскаржило його до Господарського суду м. Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 відкрито провадження у справі № 910/16035/24 за позовом ТОВ «Сівер Оіл» до АМКУ про визнання недійсним та скасування рішення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 у справі № 910/16035/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі № 910/16035/24 апеляційну скаргу повернуто скаржнику.
Отже, рішення АМКУ №388-р від 17.10.2024 не є скасованим в судовому порядку, є дійсним, законним та обов`язковим до виконання.
Доказів сплати штрафу у розмірі 1 272 427,00 грн відповідач суду не надав.
Згідно зі ст. 1 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. 
Приписами ст. 4 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.
Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (ч. 2 ст. 22 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”).
Згідно зі ст. 25 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, клопотання, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення несплаченої у добровільному порядку пені.
Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначає Закон України “Про захист економічної конкуренції”.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Частиною 1 ст. 48 Закону України “Про захист економічної конкуренції” визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про накладення штрафу.
Згідно з п. 13 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України “Про захист економічної конкуренції” за порушення, передбачені пунктами 9, 13-18, 21 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.
Згідно з ч. 1-3, 13 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. 
Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. 
Протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу. 
Отже, відповідно до вищевказаних норм АМКУ має право приймати рішення, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про накладення штрафу. Останній повинен бути сплачений суб`єктом господарювання у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єктом господарювання зобов`язаний надіслати АМКУ документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення АМКУ є обов`язковим для виконання.
Як встановив суд, рішенням Антимонопольного комітету України № №388-р від 17.10.2024 “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” на відповідача накладено штраф у розмірі 1 272 427,00 грн за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене п. 13 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”. Вказане рішення відповідач отримав 04.11.2024.
Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч. 3, 5 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Отже, останнім днем двомісячного строку, встановленого ч. 3 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” для добровільної сплати штрафу відповідачем, є 06.01.2025. 
Як вбачається з матеріалів справи, станом як на час звернення позивача з позовом до суду, так і на час розгляду справи по суті, штраф у розмірі 1 272 427,00 грн відповідач не сплатив. При цьому рішення Антимонопольного комітету України № №388-р від 17.10.2024 не визнано судом недійсним, а відтак є чинним.
Таким чином, відповідач ухилився від сплати штрафу, накладеного на нього вищенаведеним рішенням Антимонопольного комітету України, у строк, визначений ч. 3 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
Відповідно до ч. 5 ст. ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом:
справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу;
відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Тривалість такого зупинення визначається виключно періодом, протягом якого судом фактично здійснювався розгляд чи перегляд справи. 
Наприклад, у суді першої інстанції - з дня відкриття провадження у справі до дня ухвалення в ній рішення; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - з дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня ухвалення відповідного судового рішення. В цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювались.
З огляду на оскарження відповідачем рішення АМКУ № 388-р від 17.10.2024 у судовому порядку нарахування пені зупинялося з 07.01.2025.2021 до 28.07.2025 (розгляд справи № 910/16035/24 судом першої інстанції).
Відтак відповідач прострочив сплату штрафу на 156 календарних днів (з 29.07.2025 по 31.12.2025 (кінцева дата розрахунку заявлена позивачем)).
Таким чином, сума пені за прострочення сплати штрафу становить 2 977 479,96 грн (1 272 427,00 грн х 1,5% х 156). Враховуючи обмеження розміру пені за несплату штрафу сума становить 1 272 427,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати штрафу у розмірі 1 272 427,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача. 
Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Сівер Оіл” (код ЄДРПОУ 43972860, вул. О. Довженка, 154Б, м. Чернігів, 14014) в дохід Державного бюджету України (отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA278999980313090106000026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100) 1 272 427,00 грн пені.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Сівер Оіл” (код ЄДРПОУ 43972860, вул. О. Довженка, 154Б, м. Чернігів, 14014) на користь Антимонопольного комітету України (код ЄДРПОУ 00032767, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ, 03035) 15 269,12 грн витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Повне рішення складено та підписано 12.05.2026 року.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу. 

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/ засоби зв`язку - тел.099 420 54 50