ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/105/26
Головуючий у першій інстанції – Карпинська Н. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1429/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Любчика О.В.,
суддів: Шитченко Н.В., Луговця О.А.,
сторони справи: позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на заочне рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у січні 2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 2534725 від 18 червня 2020 року в розмірі 21 320,00 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 червня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 2534725 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 6 500 грн на умовах, визначених кредитним договором. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Однак остання належним чином не виконала умови договору. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яка становить 21 320 грн та складається із: 6 500,00 грн – заборгованості за тілом кредиту, 14 820,00 грн – заборгованості по процентам.
Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що заочне рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що через технічні перешкоди під час оцифрування матеріалів та у зв`язку з великим обігом справ через електронний суд та роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зі збоями, на момент подання позовної заяви представником позивача було допущено технічну помилку, внаслідок чого до матеріалів справи не було долучено витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року.
Зазначає, що на підставі ч.1 ст.185 ЦПК України суд мав залишити позовну заяву без руху для надання витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року.
Вказує, що дійсно ухвалою суду було витребувано витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року, з яким представник позивача ознайомився лише 15 квітня 2026 року у зв`язку з обставинами, які об`єктивно унеможливили виконання вимоги ухвали суду в зазначені в ній строки. Зокрема, це систематичні проблеми, які виникають під час використання ЄСІТС «Електронний суд», які істотно перешкоджають належному здійсненню процесуальних обов`язків. Тому, просить поновити строк для надання витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року.
Також зазначає, що судом не надано належної оцінки іншим доказам у справі в їх сукупності, що суперечить вимогам статей 76-81 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 18 червня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2534725 про надання споживчого кредиту (а.с.18-23).
Укладення договору було здійснено сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача при вході в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході (п.1.1 Договору).
На підставі договору відповідач отримала кредит в розмірі 6 500,00 грн строком на 30 днів (п.1.3 та п.1.4 Договору). 
Тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка 0.01 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в п. 1,5.1 Договору про застосування зниженої процентної ставки та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення (п.1.5 Договору).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає за зниженою процентною ставкою на дату укладення договору за зниженою процентною ставкою становить 3,66 % річних, за стандартною процентною ставкою - 695,40 % річних (п.1.7 Договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за зниженою процентною ставкою складає 6 519,50 грн, за стандартною процентною ставкою становить 10 205,00 грн (п.1.8 Договору).
Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. (п.3.1 Договору).
Підписавши кредитний договір, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом.
Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Авентус Україна» підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з якою було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2534725 від 18 червня 2020 року, ідентифіковано ТОВ «Авентус Україна». Договір зі сторони клієнта підписано електронним підписом, створеним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично на Веб-сайті Товариства та направлено клієнту на її номер мобільного телефону, який повідомлений клієнтом в ІКС Товариства та вказаний у договорі (одноразовий ідентифікатор С548754) (а.с.29).
Відповідачу 18 червня 2020 року було перераховано грошові кошти в сумі 6 500,00 грн, код авторизації 985007, номер транзакції в системіWayForPay – creditplus 839055 (а.с.30).
Між сторонами виник спір з приводу неповернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до чч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно із ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач (новий кредитор) не надав витяг із реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги, а це означає недоведеність факту переходу його права вимоги саме щодо конкретного боржника зазначеного відповідачем у позові. Суд розцінив це як неналежне доказування, що стало підставою для відмови в позові, оскільки матеріалами справи не підтверджено право вимоги суб`єкта, який звернувся із позовом до суду. 
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.
Як убачається з п.1.1 договору відступлення права вимоги №ККАУ-26022021, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 43).
Звертаючись із позовною заявою Товариство в Переліку документів а інших доказів, що додаються до позовної заяви, зазначило п.9. Засвідчена копія витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року (оригінал знаходиться у позивача).
З урахуванням приписів п.7 розділу ІІ Інструкції
з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року №814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року №485) при надходженні до суду судової справи (матеріалів кримінального провадження) перевіряється наявність додатків, зазначених у супровідному листі суду, здійснюється огляд стану справи (наявність томів, повнота підшивання матеріалів справи, наявність опису, відповідність змісту опису фактичній наявності документів, належність оформлення і засвідчення підписами опису справи). У разі виявлення недоліків у формуванні судової справи канцелярія (відповідний структурний підрозділ) складає акт про стан справи, що надійшла до суду, і долучає його до матеріалів справи. 
Із матеріалів справи встановлено, що канцелярією Городнянського районного суду Чернігівської області 27 січня 2026 року складено Акт щодо виявлення відсутності файлу додатку засвідченої копії витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року (а.с.71).
Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2026 року витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» засвідчену копію витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року. Судом роз`яснено, що витребувані докази мають бути направлені безпосередньо до Городнянського районного суду Чернігівської області та відповідачу у строк до 01 квітня 2026 року (а.с.84).
Копія даної ували суду 05.03.2026 доставлена до електронного кабінету ОСОБА_2 (а.с.91), який представляє інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а.с.58), а також вручено йому особисто під підпис 06.03.2026 (а.с.92).
Отже, судом надано достатній час для подання витребуваного доказу.
У визначений в ухвалі суду строк витребуваний документ представником позивача суду надано не було.
Станом на день розгляду даної справи та ухвалення оскаржуваного заочного рішення судом, Товариство (його представник) було обізнано про наявність ухвали Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2026 року про витребування доказів.
Судом першої інстанції справу вирішено за наявними у справі доказами, наданими позивачем, що відповідає ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Заявляючи клопотання про поновлення строку для надання витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року, Товариство зазначило, що листом ДП «Інформаційні судові системи» від 15 вересня 2025 року підтверджується наявність систематичних проблем, які виникають під час використання ЄСІТС «Електронний суд».
Проте, вказаний лист має загальні пояснення з приводу роботи системи, а інформацію щодо конкретних збоїв під час завантаження (приєднання) документів у цій справі, не містить. 
Колегією суддів не береться до уваги вказаний лист, оскільки в ньому лише повідомлено про можливі технічні збої у функціонуванні підсистеми Електронний суд. Як зазначено, підприємство постійно здійснює моніторинг працездатності всіх підсистем ЄСІТС. У разі масштабних технічних труднощів, що можуть впливати на доступність або функціональність сервісу для значної кількості користувачів, підприємство публікує відповідні офіційні повідомлення на сторінці підприємства в складі вебпорталу Судова влада України.
Отже, даним листом не підтверджується наявність технічних збоїв у системі ЄСІТС у період з 02 березня 2026 року (дати винесення ухвали) по 15 квітня 2026 року (дати ухвалення оскаржуваного заочного рішення суду).
Інших доказів неможливості виконати вимоги ухвали суду від 02 березня 2026 року та надати витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року, позивачем не надано.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України).
Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).
Частиною 1 статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за кредитними зобов`язаннями відповідача, оскільки позивачем не надано витяг із реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги.
Посилання ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в апеляційній скарзі на технічні перешкоди під час оцифрування матеріалів та у зв`язку з великим обігом справ через електронний суд та роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зі збоями, на момент подання позовної заяви, представником позивача було допущено технічну помилку внаслідок чого до матеріалів справи не було долучено витяг з реєстру боржників колегія суддів відхиляє на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України, якою визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідження нових доказів здійснюється у випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.
У постанові від 12 січня 2023 року у справі №9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Оскільки позивач зобов`язаний був перевірити правильність поданих ним доказів під час подання позову та не був позбавлений можливості виявити відсутність всіх додатків до позову у ході розгляду справи судом першої інстанції та подати їх до суду будь-якими засобами зв`язку, з урахуванням також того, що ухвалою суду першої інстанції було витребувано реєстр боржників, то підстав для долучення нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи не вбачається.
Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно визначив про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». 
Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону і на підставі тих доказів, які наявні у матеріалах справи.
Приймаючи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення судом першої інстанції та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року без змін.
Згідно із підпунктом «в» пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовлено, то підстави для розподілу судового збору відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: