Справа № 523/8062/25
Провадження №2/523/2260/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2026 р.   м.Одеса 

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання: Павлова О.В.,
з участю помічника судді, який за дорученням судді
виконує обов`язки секретаря судового засідання БондарТ.І.,
з участю - позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , представника третьої особи - Постол К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/8062/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Відповідач, який є батьком неповнолітньої дитини, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Наказом служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 20-ОД від 28.07.2022 року взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей сиріт малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наказом служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 21-ОД від 28.07.2022 року здійснено заходи щодо соціального захисту прав малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: визначити тимчасове місце проживання із сім`єю: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 . 
Після смерті матері, дитина ОСОБА_5 проживає разом із позивачем. Батько дитини 
 ОСОБА_4 жодного разу ні особисто, ні в телефонному режимі не поцікавився життям, здоров`ям та духовним розвитком доньки. Окрім того, відповідач не бере жодної участі в її утриманні та вихованні. За весь час перебування дитини у сім`ї позивача, її батько, ніяким чином не цікавився її долею, станом здоров`я, умовами життя. Останній не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
Оскільки, відповідач ОСОБА_4 ухиляється від виховання своєї доньки, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківськи обов`язки по догляду за дитиною, всю турботу про дитину позивач несе самостійно, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4  та стягнути із ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дітей від 6 до 18 років.
Суд констатує, що 07.10.2025 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Обґрунтовуючи відзив вказує на те, що від сумісного життя із померлою дружиною ОСОБА_6 у відповідача є неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідач ніколи не відмовлявся від утримання своєї доньки. Завжди виконував та готовий виконувати свій обов`язок по утриманню та вихованню дитини. 
Відповідач є інвалідом другої групи, який хворіє та періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні. Останній потребує постійного прийому ліків. ОСОБА_4 живе за кошти своїх батьків, які є людьми похилого віку. Окрім цього, своєчасно з пенсії по інвалідності всі роки сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини та надає матеріальну допомогу. Донька з моменту народження зареєстрована за адресою батька. 
Відповідач не відмовлявся і не відмовляється від спілкування, надання матеріальної допомоги, сплати аліментів на утримання доньки. Однак, останній не має можливості, щоб донька проживала разом із ним. У зв`язку із цим згоден, щоб донька як і раніше проживала у позивача. 
У подальшому, 17.11.2025 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 було подано до суду клопотання/заяву, яке за своєю правовою природою є письмовими поясненнями по справі. Так, у вказаних письмових поясненнях вказує на те, що Пересипським відділом ДВС у м. Одесі ОМУ МЮУ було надано відповідь на адвокатський запит про те, що на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісяця своєчасно по серпень 2025 року перераховувались аліменти, а саме 699,00 грн. щомісяця. Після смерті матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти кимось отримувались на банківську картку. На думку представника відповідача, дія банківської картки закінчилась, що і стало підставою для звернення із даним позовом до суду. Відповідач дуже хвора людина, він не може за собою доглядати. Останній постійно знаходиться в памперсі, та постійно потребує сторонньої допомоги.
Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 09.06.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 28.01.2026 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві. Просив суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4  та стягнути із ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дітей від 6 до 18 років. Окрім того, позивач пояснив про те, що після смерті матері неповнолітньої дитини саме позивач фактично взяв на себе всі обов`язки щодо догляду, утримання та виховання своєї рідної неповнолітньої сестри. На даний час дитина постійно проживає разом із позивачем, який забезпечує їй належні умови для проживання, харчування, навчання, побуту, моральної підтримки та щоденного піклування. Батько дитини, відповідач у справі, після смерті матері участі у житті доньки не бере, її долею не цікавиться, не телефонує, матеріальної допомоги не надає, із дитиною не спілкується. 
За життя матері аліменти на утримання дитини стягувались саме на користь матері, що також свідчить про окреме проживання батька та неналежне виконання ним батьківських обов`язків. Позивачу невідомо, чи був відповідач обізнаний про смерть матері дитини та проведення поховання, оскільки будь-якого спілкування або належного контакту з його боку не відбулося. Після розірвання шлюбу між батьками дитини їхнє спілкування було мінімальним та епізодичним. За словами позивача, відповідач лише декілька разів зустрічався з колишньою дружиною та дитиною, зокрема проводив із сестрою нетривалий час на прогулянках. Однак системної участі у вихованні, розвитку та забезпеченні дитини відповідач не здійснював. Після смерті матері позивач особисто приходив за місцем проживання відповідача з метою обговорення подальшої долі неповнолітньої дитини та налагодження контакту, однак відповідач на зустріч не вийшов, спілкуватися відмовився та будь-якої ініціативи щодо спілкування з донькою не проявив. Крім того, сама неповнолітня сестра не виявляє бажання спілкуватися з батьком, оскільки фактично не має з ним тісного емоційного зв`язку та тривалий час перебуває під опікою і піклуванням позивача.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явився. Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач не заперечує проти встановлення опіки над неповнолітньою дитиною та вважає можливим залишення дитини під опікою позивача, з огляду на фактичні обставини її проживання та здійснення позивачем догляду за дитиною.
Разом із тим, представник відповідача заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідача раніше вже стягувались аліменти на утримання дитини, що, на думку сторони відповідача, свідчить про наявність у нього статусу батька та виконання ним певних обов`язків щодо утримання дитини. Також представник відповідача пояснила, що відповідач на даний час має суттєві проблеми зі станом здоров`я, у зв`язку із чим його можливості щодо повноцінної участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є обмеженими.
Крім того, представник відповідача висловила сумніви щодо особи позивача та його родинного зв`язку з дитиною, зазначивши, що стороні відповідача наразі не до кінця зрозуміло, ким саме позивач приходиться дитині. Водночас, попри зазначені сумніви, представник відповідача не заперечувала проти здійснення позивачем опіки над дитиною та фактичного проживання дитини разом із ним.
Представник третьої особи Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області - Постол К.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи пояснила, що 28.07.2022 року неповнолітня дитина фактично залишилась без належного батьківського піклування у зв`язку зі смертю матері. Після смерті матері безпосередній догляд, утримання та піклування про дитину здійснює її рідний брат, який є позивачем у справі, з яким дитина постійно проживає.
За поясненнями третьої особи, батько дитини участі у її житті та вихованні не бере, із донькою не спілкується, її потребами та умовами проживання не цікавиться. Також представником третьої особи зазначено, що відповідач має тяжке захворювання, та є особою з інвалідністю ІІ групи. З метою підготовки висновку щодо доцільності вирішення питання стосовно дитини представниками служби у справах дітей вживались заходи для встановлення контакту з відповідачем та проведення відповідного медичного обстеження. Однак відповідач у грубій формі відмовився від проходження обстеження та не сприяв з`ясуванню обставин, необхідних для належного захисту прав та інтересів дитини.
Крім того, представник третьої особи зазначив, що у 2023 році працівники служби у справах дітей здійснювали виїзд за місцем проживання відповідача з метою проведення бесіди та з`ясування його позиції щодо участі у вихованні доньки. Однак, провести особисту розмову із відповідачем не вдалося, оскільки мати відповідача у грубій формі відмовила представникам служби у справах дітей у спілкуванні та доступі до нього. За поясненнями третьої особи, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні дитини не бере, наміру забрати дитину на виховання не виявляє та, зі слів представника третьої особи, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.
Представник третьої особи також звернув увагу суду на негативні наслідки для дитини, спричинені відсутністю належного правового статусу та законного представництва. Зокрема, дитина не має можливості оформити паспорт громадянина України, при тому що завершує навчання у дев`ятому класі, не може повноцінно реалізовувати свої соціальні права, в тому числі й право на подальше здобуття освіти, та фактично позбавлена належної державної соціальної підтримки. У зв`язку із цим, на думку третьої особи, права та законні інтереси дитини є порушеними та потребують невідкладного захисту.
На виконання вимог ст. 171 СК України в судовому засіданні було заслухано пояснення та думку неповнолітньої дитини ОСОБА_5 з приводу позбавлення батьківських прав її батька.
Так, неповнолітня ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що їй 15 років, вона навчається в Олександрівському ліцеї. Повідомила суду про бажання, щоб батька було позбавлено батьківських прав.
Дитина зазначила, що приблизно протягом останніх десяти років не підтримує жодного спілкування із батьком та фактично не має з ним будь-якого емоційного чи сімейного зв`язку. Після смерті матері турботу про неї, її утримання та повсякденний догляд здійснює рідний брат, який є позивачем у справі.
Також неповнолітня пояснила, що не має навіть номера телефону батька, а сам батько не проявляє до неї інтересу, не спілкується з нею та не бере участі у її житті. Дитина повідомила, що не бажає, аби її надалі щось пов`язувало з батьком.
Крім того, неповнолітня зазначила, що після смерті матері її брат намагався налагодити спілкування з батьком, однак жодних змін у поведінці відповідача не відбулося, останній і надалі не проявляє участі у житті дитини.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_5 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторного Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 24.03.2015 року.
Так, 03.04.2015 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб за актовим записом № 323. В результаті укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 від 03.04.2015 року.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 523/13130/16-ц від 16.01.2017 року шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного рішення. 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторного Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 від 12.10.2023 року.
Наказом служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 20-ОД від 28.07.2022 року взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей сиріт малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного документа. 
Наказом служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 21-ОД від 28.07.2022 року здійснено заходи щодо соціального захисту прав малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: визначити тимчасове місце проживання із сім`єю: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного документа. 
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками є ОСОБА_10 та  ОСОБА_6 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 від 01.08.1995 року. 
Таким чином, ОСОБА_1 є єдиноутробним братом неповнолітньої дитини ОСОБА_5 .Вони є неповнорідними рідними братами/сестрами, які пов`язані кровним спорідненням (другий ступінь) по материнській лінії.
Судом встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_5 проживає із позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Дана обставина стороною відповідача спростована не була.

І. Висновок суду щодо позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

З наявного в матеріалах справи висновку служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 09.08.2023 року № 1-07/189, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , по відношенню до його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також вищевказаним висновком встановлено, що батько дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Після смерті матері ОСОБА_6 , ОСОБА_9 проживає разом з братом. Батько ОСОБА_4 жодного разу ні особисто, ні в телефонному режимі не поцікавився життям та здоров`ям, духовним розвитком доньки, не допомагає матеріально, не бере участі в її вихованні.
Спеціалістами служби у справах дітей здійснювались неодноразові спроби провести бесіду з батьком малолітньої щодо виконання ним його батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, але порозуміння досягнуто не було. ОСОБА_11 відмовляється від будь-якого спілкування в телефонному режимі. Під час відвідування взагалі було відмовлено в доступі до житлового приміщення спеціалістам служби в грубій формі.
Також, було залучено до співпраці службу у справах дітей Одеської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час відвідування спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, за адресою проживання батька, ОСОБА_4 повідомив про те, що сумнівається в своєму батьківстві. Подальша доля малолітньої доньки його не цікавить, брати на виховання ОСОБА_9 не має наміру та згоден на позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Виписки із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Одеської міської ради - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має наступний діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. (змішаного генезу) з вираженими когнітивними порушеннями. Вестибуло-атактичний синдром з вираженими порушеннями статики та ходи, порушення функцій тазових органів у вигляді нетримання сечі та калу. 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ від 24.06.2020 року.
Представником відповідача в ході розгляду даної цивільної справи було зроблено два адвокатські запити, а саме до Суворовського об`єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 21/362 від 08.09.2025 року та до Пересипського відділу ДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) № 21/1238 від 30.10.2025 року.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи листа ГУ ПФУ в Одеській області № 1500-0404-8/152819 від 12.09.2025 року, з пенсійних виплат ОСОБА_4 , у період із 01.03.2018 року проводились утримання аліментів відповідно постанови Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № НОМЕР_7 від 22.12.2017 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа № 523/15263/16-ц, виданого 16.05.2017 року Суворовським районним судом у м. Одесі на користь  ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 .
В матеріалах справи наявний лист Пересипського відділу ДВС у м. Одесі ОМУ МЮУ № 191413 від 04.11.2025 року з якого вбачається, що згідно перевірки відомостей АСВП виконавчих проваджень на виконанні перебуває ВП № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15263/16-ц від 16.05.2017 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 450,00 грн., щомісячно до повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9 . 02.04.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, та нараховано заборгованість станом на 01.03.2018 року - 10080,00 грн. Утримання здійснювалось своєчасно по серпень 2025 року, та перераховувались на рахунок стягувача борг станом на серпень 2025 року складає - 699,00 грн. 
Так у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 вказувала на те, що відповідач своєчасно з пенсії по інвалідності всі роки сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини та надає матеріальну допомогу.
Матеріали справи не містять жодного доказу з приводу того, що відповідач надає неповнолітній дитині ОСОБА_5 матеріальну допомогу (витрати на особливі обставини, які не покриваються стандартними аліментами). Відповідач тільки у примусовому порядку сплачував аліменти у розмірі 450,00 грн. на місяць.
Верховний Суд неодноразово підкреслював, що сплата аліментів - це лише один із способів матеріального утримання дитини, який сам по собі не означає належного виконання батьківських обов`язків у повному обсязі (виховання, розвиток, спілкування).
Як вже зазначалось судом, звернення до суду було зумовлене насамперед необхідністю врегулювання невизначеного правового статусу неповнолітньої дитини після смерті її матері. Такий стан фактично позбавляє дитину можливості реалізовувати належні їй права та законні інтереси, зокрема отримати паспорт громадянина України, оформити соціальні виплати та допомогу, вирішити питання щодо належного забезпечення навчального процесу, а також здійснювати інші юридично значимі дії, які потребують участі законного представника.
Згідно приписів ст. 1 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є: створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї; виховання та утримання дітей за принципом родинності; сприяння усиновленню дітей, створення системи заохочення та підтримки усиновлювачів; забезпечення пріоритету форм влаштування; захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей; створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя; забезпечення права на здоровий розвиток; забезпечення соціально-правових гарантій; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги; формування системи соціальної адаптації; забезпечення вільним вибором сфери професійної діяльності, яка б оптимально відповідала потребам та бажанням особистості дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, а також особи із їх числа та запитам ринку праці; належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, сприяння в наданні реальної допомоги і підтримки підприємствами, установами та організаціями різних форм власності, банківськими установами, культурно-освітніми, громадськими, спортивними та іншими організаціями; вжиття вичерпних заходів щодо забезпечення доступу до безоплатної правничої допомоги на підставах та в порядку, встановлених Законом України "Про безоплатну правничу допомогу".
Суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні даної справи визначальним є не формальне збереження за відповідачем статусу батька, а реальне забезпечення найкращих інтересів дитини, що прямо відповідає принципам сімейного законодавства та міжнародним стандартам захисту прав дитини.
Як встановлено під час судового розгляду, відповідач тривалий час фактично не бере участі у житті дитини, не здійснює її виховання, не підтримує з нею стійкого емоційного зв`язку, не забезпечує належного піклування та не виконує у повному обсязі обов`язків, які законом покладаються на батьків. При цьому матеріали справи свідчать, що у зв`язку із тяжким станом здоров`я відповідач об`єктивно не спроможний забезпечити дитині належний рівень догляду, виховання, постійної уваги та представництва її інтересів.
Суд також враховує, що сплата відповідачем аліментів у розмірі 450,00 грн. щомісячно станом на 2026 рік сама по собі не може розцінюватися як належне виконання батьківських обов`язків, оскільки вказаний розмір є очевидно недостатнім для забезпечення навіть мінімальних потреб неповнолітньої дитини з урахуванням сучасного рівня життя, витрат на харчування, навчання, медичне забезпечення та повсякденний розвиток.
За таких обставин формальне збереження існуючого правового становища фактично призводить до ситуації, за якої дитина, будучи позбавленою реального батьківського піклування, одночасно не має можливості отримати передбачені державою гарантії соціального захисту, оскільки юридично не наділена статусом дитини, позбавленої батьківського піклування.
Суд бере до уваги, що саме відсутність у дитини відповідного правового статусу на теперішній час створює істотні перешкоди у реалізації її законних прав та інтересів, зокрема щодо належного документування, отримання соціальної підтримки від держави, повноцінного забезпечення освітнього процесу та здійснення законного представництва.
Водночас надання дитині статусу такої, що позбавлена батьківського піклування, не є заходом покарання відповідача, а виступає необхідним та пропорційним способом захисту прав неповнолітньої особи, який дозволить забезпечити дитині стабільне правове становище, належний соціальний захист, можливість реалізації гарантованих державою прав та створення безпечних умов для її подальшого життя і розвитку.
У зв`язку із цим суд доходить переконання, що за конкретних обставин даної справи забезпечення дитині статусу особи, позбавленої батьківського піклування, більшою мірою відповідатиме її найкращим інтересам, аніж формальне збереження правового зв`язку із батьком, який фактично не здійснює батьківського піклування та не має реальної можливості забезпечити належне виконання батьківських обов`язків.
Суд окремо звертає увагу на те, що внаслідок невизначеного правового статусу дитини істотно обмежується реалізація її базових та невід`ємних прав, гарантованих державою.
Так, матеріалами справи підтверджується, що неповнолітня дитина на даний час досягла віку, у якому виникла необхідність оформлення паспорта громадянина України. Водночас, через відсутність належного законного представництва та фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків дитина позбавлена можливості самостійно реалізувати своє право на отримання документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Крім того, судом встановлено, що дитина завершує навчання у 9 класі, у зв`язку із чим виникає необхідність вирішення подальших питань щодо продовження навчання, оформлення відповідних документів, подання заяв, підтвердження особи та здійснення інших юридично значимих дій, які відповідно до вимог законодавства потребують участі законного представника.
Суд констатує, що дана справа перебуває у провадженні суду з 09 червня 2025 року. Представник відповідача ОСОБА_2 вступила у справу 02 вересня 2025 року, а відтак з моменту вступу у процес була належним чином обізнана як із предметом спору, так і з обставинами, що стали підставою для звернення позивача до суду.
Суд звертає увагу на те, що фактично єдиною особою, яка за законом може представляти інтереси дитини, є її законний представник, який станом на сьогоднішній день є батько - відповідач у справі. Разом із тим, протягом тривалого часу жодних належних дій, спрямованих на врегулювання правового становища дитини, відповідачем вчинено не було.
Зокрема, навіть за умов наявності захворювання у відповідача, представником останнього не було ініційовано оформлення будь-яких письмових заяв, згод, дозволів чи інших документів, які б надали можливість позивачу або іншим особам здійснювати необхідні юридичні дії в інтересах дитини, забезпечити реалізацію її соціальних прав та належне представництво.
Натомість, протягом усього часу розгляду справи процесуальна позиція представника відповідача фактично була зосереджена переважно на питанні сплати аліментів відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, адвокатські запити, подані представником відповідача, стосувалися виключно підтвердження сплати аліментних платежів, тоді як жодних дій щодо з`ясування умов проживання дитини, її потреб, стану забезпечення, отримання освіти, медичного супроводу чи врегулювання її правового статусу вчинено не було.
Разом із тим, за весь час перебування справи у провадженні суду стороною відповідача не було вчинено жодних реальних дій, спрямованих на забезпечення реалізації дитиною вказаних прав. Суду не надано доказів того, що відповідач або його представник ініціювали питання оформлення дитині паспорта, надання необхідних згод чи документів, звернення до відповідних органів державної влади або вчинення будь-яких інших дій, необхідних для забезпечення належного навчання, документування та соціального захисту дитини.
Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що всі питання, пов`язані із повсякденним забезпеченням дитини, її навчанням, побутом та фактичним захистом її інтересів, здійснюються виключно позивачем.
Суд вважає, що подібна бездіяльність сторони відповідача свідчить не лише про формальний характер участі відповідача у житті дитини, але й фактично створює перешкоди для реалізації неповнолітньою особою її основоположних прав, що суперечить принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Суд враховує пояснення сторони відповідача щодо тяжкого стану здоров`я відповідача, а також наявності у нього обмежених фізичних можливостей. Разом із тим, сама по собі хвороба чи складний стан здоров`я не можуть бути безумовною підставою для повного самоусунення особи від виконання батьківських обов`язків та відсутності будь-якої участі у житті власної дитини.
Суд констатує, що обмеження фізичних можливостей не позбавляє жодним чином відповідача щодо виконання ним батьківських обов`язків, зокрема, підтримувати будь-який зв`язок із донькою, цікавитися її станом здоров`я, навчанням та потребами дитини, надавати згоду на оформлення необхідних документів, сприяти вирішенню питань щодо отримання дитиною паспорта, соціальної допомоги, навчання або уповноважити інших осіб на представництво її інтересів, тим самим готуючи дитину до дорослого та повноцінного життя.
Однак, як встановлено судом, відповідач не вчинив будь-яких із вищеперерахованих дій щодо виконання ним батьківських обов`язків, які об`єктивно могли бути здійснені ним незалежно від стану здоров`я. 
Матеріали справи не містять доказів систематичного спілкування відповідача з дитиною, прояву інтересу до її життя, участі у вирішенні питань її розвитку, навчання чи соціального забезпечення.
Навпаки, з пояснень позивача та третьої особи вбачається, що відповідач фактично самоусунувся від будь-якої участі у житті дитини, а спроби налагодити контакт або обговорити питання подальшого забезпечення прав та інтересів неповнолітньої особи результату не дали.
За таких обставин суд доходить висновку, що відсутність участі відповідача у житті дитини обумовлена не лише станом його здоров`я, а й фактичною відсутністю належної зацікавленості у виконанні батьківських обов`язків та забезпеченні прав і потреб дитини.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.
Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини дають суду обґрунтовані підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_12 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини. 
Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.
У своїй практиці Верховний Суд неодноразово зазначав, що ухилення від виконання батьківських обов`язків може проявлятися не лише у відсутності матеріального забезпечення дитини, а й у відсутності належної уваги до її життя, здоров`я, розвитку, навчання, морального виховання та психоемоційного контакту з дитиною. Сам по собі факт сплати аліментів не свідчить про належне виконання особою батьківських обов`язків, якщо така особа фактично не бере участі у вихованні дитини та не забезпечує реалізацію її законних прав та інтересів.
Верховний Суд також звертав увагу, що тривале самоусунення від виховання дитини, відсутність зацікавленості у її житті, байдужість до стану здоров`я, навчання та розвитку дитини, а також фактичне виконання батьківських функцій іншими особами можуть свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків та бути підставою для позбавлення батьківських прав.
При цьому суд враховує, що навіть за наявності тяжкого стану здоров`я особа не звільняється від обов`язку проявляти хоча б мінімальну турботу та зацікавленість у житті власної дитини у межах своїх фізичних можливостей. Відсутність будь-яких дій, спрямованих на підтримання зв`язку з дитиною, участь у вирішенні її життєво важливих питань та забезпечення реалізації її прав, свідчить про фактичне самоусунення від виконання батьківських обов`язків.
Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння її вікових психологічних особливостей. Батько дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.
Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Вказані принципи відповідач, як батько, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню неповнолітньої дитини.
З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявив інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком неповнолітньої дитини, а тому суд вважає, що ОСОБА_4 слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України).

ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як було встановлено судом, згідно перевірки відомостей АСВП виконавчих проваджень на виконанні перебуває ВП № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15263/16-ц від 16.05.2017 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 450,00 грн., щомісячно до повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_9 .
А тому, враховуючи те, що матеріалами справи встановлено, що на підставі виконавчого листа № 523/15263/16-ц від 16.05.2017 року із відповідача вже здійснюється стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до 2029 року, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 164, 166, 170, 182, 183 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНКОПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, місцезнаходження: 67571, Одеська обл., Одеський р-н, с. Фонтанка, вул. Степна, буд. 4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11 травня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер