ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/7150/25 
№ провадження 2/646/1229/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідачів; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 з такими вимогами: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь 11 696,32 гривень на відшкодування шкоди, заподіяної майну (страхового відшкодування); стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь 50 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 150 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 березня 2025 року о 14:40 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Ford-Focus, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Шота Руставелі на перехресті з майданом Героїв Небесної Сотні не була уважна за кермом, не стежила за дорожньою обстановкою, не виконала вимогу дорожнього знаку дорожнього знаку «2.1 - дати дорогу», не надала перевагу у русі автомобілю Daewoo-Nubira, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Daewoo-Nubira, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2025 року у справі № 646/2721/25 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у межах санкції статті.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 позивач є власником автомобіля.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується страховим полісом ЕР 225669075 від 23 грудня 2024 року, згідно із яким ліміт відповідальності за матеріальну шкоду складав 160 000,00 гривень, франшиза за полісом - 0,00 гривень.
В обґрунтування позовної вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазначив таке.
Після звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перерахувало йому 88 509,78 гривень, виходячи із такого розрахунку: 138 874,20 гривень (ринкова вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди) мінус 50 344,42 гривень (вартість автомобіля у пошкодженому стані), що становить 88 509,78 гривень.
Не погоджуючись із зазначеним розрахунком і визначеним розміром страхового відшкодування, позивач замовив незалежну оцінку матеріальних збитків та оплатив проведення експертного дослідження - транспортно-товарознавчої експертизи № 6842 від 11 червня 2025 року, виконаної Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса».
Відповідно до висновку експерта, ринкова вартість автомобіля на дату пошкодження становить 150 550,52 гривень, вартість відновлювального ремонту - 332 728,15 гривень, вартість автомобіля у пошкодженому стані - 50 344,42 гривень, а різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди - 100 206,10 гривень.
Отже, на думку позивача, фактичний розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 100 206,10 гривень, що обчислюється як різниця між вартістю автомобіля до пригоди (150 550,52 гривень) та його вартістю у пошкодженому стані (50 344,42 гривень).
Оскільки, як зазначає позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» безпідставно та необґрунтовано зменшило суму страхового відшкодування на 11 696,32 гривень, вказана різниця підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як матеріальна шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів, позивач зазначив таке.
Унаслідок дій ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди було фактично знищено автомобіль позивача, який був його улюбленим та єдиним транспортним засобом у родині і щоденно використовувався для сімейних потреб. У результаті зіткнення транспортний засіб зазнав таких пошкоджень, що від нього практично нічого не залишилося; при цьому позивач лише дивом не загинув, оскільки удар був дуже сильним. Автомобіль не підлягає відновленню, адже, відповідно до висновку експерта, вартість його ремонту у кілька разів перевищує ринкову вартість до дорожньо-транспортної пригоди, що робить ремонт економічно недоцільним.
Унаслідок знищення автомобіля позивачу та його родині було завдано значної матеріальної і моральної шкоди, а також створено істотні незручності, оскільки вони змушені були змінити звичний спосіб життя та пристосовуватись до нового способу пересування містом. Отриманої від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування виявилося недостатньо для придбання іншого транспортного засобу, подібного до пошкодженого. У зв`язку з цим позивач протягом тривалого часу був змушений користуватись громадським транспортом, підлаштовуватись під розклад руху автобусів, зазнавати пов`язаних із цим незручностей, у тому числі обмежень, зумовлених карантинними заходами, тривалий час очікувати на зупинках та щоденно наражатись на ризик для здоров`я через можливість інфікування.
Постійно відчуваючи зазначені незручності, позивач змушений згадувати, що до дорожньо-транспортної пригоди мав хоч і не новий, але зручний автомобіль, який забезпечував йому мобільність і дозволяв економити час. Натомість після його втрати він позбавлений такої можливості, а наявних коштів недостатньо для придбання нового транспортного засобу. Вказані обставини негативно позначились на його емоційному стані та сімейній атмосфері: він став дратівливим, втратив спокій і нормальний сон.
Окрім того, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав тілесних ушкоджень, а саме: забою м`яких тканин грудної клітини, травматичного забою м`яких тканин ліктьового плеча, а також саден м`яких тканин лобно-тім`яної ділянки голови.
З огляду на викладене, на переконання позивача, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на його користь моральна шкода у розмірі 150 000,00 гривень.
Позивач також зазначив, що неправомірними діями Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, а також у приниженні його честі та гідності.
Зокрема, душевні страждання позивач зазнав у зв`язку з тим, що у встановлений законом строк Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не виплатило йому повний розмір страхового відшкодування, а отриманої суми виявилося недостатньо для відновлення його порушених прав. Упродовж двох років позивач не має можливості придбати аналогічний транспортний засіб та повернутись до звичного способу життя. З метою захисту своїх прав він був змушений звертатись за правничою допомогою, нести витрати на послуги адвоката, товарознавця, організовувати огляд транспортного засобу, оплачувати проведення оцінки, а також витрати на поштові послуги. Усі ці обставини як окремо, так і в сукупності спричинили та продовжують спричиняти у нього значні душевні переживання, роздратованість, негативно впливають на спілкування з близькими та колегами, а також призводять до порушення сну і душевної рівноваги.
Окрім того, позивач зазначив, що ця ситуація викликає сміх у його знайомих, які також потрапляли у дорожньо-транспортні пригоди, однак отримували страхове відшкодування від інших страхових компаній, що, на його думку, належно виконують свої зобов`язання перед клієнтами.
Приниження честі та гідності позивач, за його словами, відчував протягом усього періоду взаємодії з представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яке, як він уважає, безпідставно зменшило розмір матеріального збитку на 11 696,32 гривень. Це змусило його звернутись за професійною правничою допомогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста», де йому роз`яснили, що для належного визначення страхового відшкодування представник страховика мав надати ремонтну калькуляцію, розрахунок ринкової вартості транспортного засобу, його залишкової вартості та коефіцієнта зносу.
У зв`язку з викладеним позивач уважає себе ошуканим, втратив довіру до Приватного акціонерного товариства та загалом - віру у справедливість.
З урахуванням характеру та тривалості душевних страждань, а також ступеня, на його думку, цинічного приниження честі та гідності, позивач уважає, що внаслідок неправомірних дій Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 50 000,00 гривень.
Обґрунтовуючи наявність та розмір понесених судових витрат, позивач зазначив, що у зв`язку з умисним, на його думку, заниженням суми матеріального збитку Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та відмовою ОСОБА_2 добровільно відшкодувати завдану шкоду, він був змушений понести відповідні судові витрати. 
Зокрема, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 239,20 гривень, проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 6 106,75 гривень, а також послуги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста» у загальному розмірі 33 000,00 грн. 
Загальна сума понесених судових витрат, за підрахунками позивача, становить 43 346,07 гривень.
Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1191 та 1192 Цивільного кодексу України, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь 11 696,32 гривень на відшкодування шкоди, заподіяної майну (страхового відшкодування); стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь 50 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 150 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 на його користь судові витрати у розмірі 43 346,07 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова 12 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні.
29 серпня 2025 року засобами системи «Електронний суд» від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Радоуцької А. С. надійшов відзив на позовну заяву.
В обґрунтування доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у встановлений законодавством строк було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, який належить позивачу, та складено протокол технічного огляду КТЗ від 06 березня 2025 року. Позивач був безпосередньо присутній під час проведення огляду та підписав відповідний протокол без зауважень.
З метою визначення розміру збитків, завданих унаслідок пошкодження автомобіля, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило розрахунок матеріального збитку та виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 88 529,78 гривень.
Після ознайомлення із змістом позовної заяви та висновком експерта № 6842 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 11 червня 2025 року страховик переглянув раніше прийняте рішення та здійснив додаткову виплату страхового відшкодування у розмірі 11 696,32 гривень.
Відсутність підстав для задоволення позовної заяви в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» моральної шкоди на користь позивача представник відповідача Радоуцька А. С. обґрунтувала тим, що позивачем не долучено до позовної заяви жодних доказів на підтвердження його моральних страждань. 
Окрім того, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не є заподіювачем шкоди, а є страховиком, який здійснює виплати страхового відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зазначила, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000,00 гривень не відповідають критеріям, визначеним статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України, та не підтверджені належними доказами. 
Також, на переконання ОСОБА_3 , витрати позивача на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 6 106,75 гривень не підлягають відшкодуванню, оскільки 02 березня 2025 року, у встановлений законодавством строк, було проведено огляд пошкодженого автомобіля, складено протокол технічного огляду КТЗ від 06 березня 2025 року, що свідчить про дотримання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вимог законодавства.
Ураховуючи викладене вище, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просила у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.
2 грудня 2025 року до канцелярії суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.
У відзиві зазначено, що позивач не надав відомостей про членів своєї родини, зокрема, щодо того, чи зазнали вони змін у звичному способі життя та в чому саме такі зміни полягають.
Окрім того, відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин на території України було скасовано з 24:00 години 30 червня 2023 року.
За відсутності належних медичних документів відповідачка не погоджується з твердженням, що пошкодження автомобіля спричинило позивачу значні душевні страждання. Матеріали позовної заяви також не містять доказів втрати спокою чи порушення сну, на які посилається позивач.
Також, ОСОБА_2 просила урахувати, що з 2013 року перебуває у шлюбі, виховує дитину 2016 року народження. Власного нерухомого майна ні вона, ні її чоловік не мають. Родина проживає у невеликому приватному будинку, що належить родині чоловіка. Її чоловік працює декоратором удома, сама вона працює реалізатором, однак офіційно не працевлаштована.
З огляду на викладене, ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 13 квітня 2026 року, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв/клопотань на адресу суду не надходило.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2025 року, яка набрала законної сили 21 квітня 2025 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 гривень.
Як убачається із змісту вказаної вище постанови, 02 березня 2025 року о 14:40 годині у місті Харкові на перехресті майдану Героїв Небесної Сотні та вулиці Шота Руставелі ОСОБА_2 керувала автомобілем «Ford Focus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була уважна за кермом, не стежила за дорожньою обстановкою, не виконала вимогу дорожнього знаку «2.1. - дати дорогу», не надала перевагу у русі автомобілю «Daewoo Nubira», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.
ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Daewoo моделі Nubira, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Станом на 2 березня 2025 року, тобто, на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу - автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується страховим полісом № 225669075.
17 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування.
На підставі протоколу огляду КТЗ від 06 березня 2025 року, ремонтної калькуляції № 54088 від 17 березня 2025 року, розрахунку № 54088 визначення ринкової вартості, залишків та величини коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 88 509,78 гривень.
Згідно із висновком експерта № 6842 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, складеного 11 червня 2025 року провідним судовим експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Daewoo Nubira», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент пошкодження в результаті від ДТП (02.03.2025) складає 150 550,52 гривень, вартість відновлюваного ремонту - 332,728,15 гривень та ринкова вартість автомобіля до пошкодження від ДТП - 150 550,52 гривень.
Як убачається з консультаційного висновку спеціаліста, складеного 2 березня 2025 року після дорожньо-транспортної пригоди КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» ХМР, у ОСОБА_1 було діагностовано забій м`яких тканин грудної клітини, забій м`яких тканин лівого плеча, а також садна м`яких тканин лобно-тім`яної ділянки зліва.
Аналогічний діагноз відображено і у виписці із медичної карти стаціонарного хворого 1-е н/х відд. № 4579, складеній 02 березня 2025 року КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» ХМР.
28 серпня 2025 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було виплачено ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 696,32 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 00147432 від 28 серпня 2025 року.
ОСОБА_2 перебуває у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 23 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, та має дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як убачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 02 листопада 2016 року Виконавчим комітетом Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення матеріальних збитків, завданих пошкодженням належного йому транспортного засобу, а також моральної шкоди.
Відповідно до частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із частинами першою, другою та п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За змістом частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Згідно із частинами другою та третьою статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
У разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи.
Як зазначено у статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
У разі досягнення згоди між потерпілою особою та страховиком (МТСБУ) щодо відчуження потерпілою особою на користь страховика (МТСБУ) знищеного транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: ринкової вартості транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом або страховиком (МТСБУ) відповідно до положень законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
Ринкова вартість транспортного засобу після його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається страховиком (МТСБУ) на підставі цінової пропозиції, отриманої щодо заявленого для продажу пошкодженого транспортного засобу на аукціоні з продажу пошкоджених транспортних засобів, у тому числі що проводиться з використанням інформаційно-комунікаційних систем (онлайн-аукціон, торги). За домовленістю між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою вартість транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може визначатися страховиком (МТСБУ) відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
Страховик (МТСБУ) разом із здійсненням страхової (регламентної) виплати у зв`язку із знищенням транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати документально підтверджені витрати потерпілої особи на оплату послуг суб`єкта професійної оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, у разі якщо потерпіла особа обрала їх самостійно для визначення розміру вартості відновлювального ремонту, у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону.
Як убачається з матеріалів справи, 28 квітня 2025 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 88 509,78 гривень.
Водночас, не погоджуючись із визначеним страховиком розміром шкоди, позивач замовив проведення незалежної експертизи, за результатами якої експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» було встановлено іншу ринкову вартість автомобіля на дату пошкодження 150 550,52 гривень, відповідно, розмір страхового відшкодування повинен становити 100 206,10 гривень.
Суд ураховує, що після проведення зазначеної експертизи та звернення позивача до суду, а саме 28 серпня 2025 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було здійснено додаткову виплату грошових коштів позивачу у розмірі 11 696,32 гривень, що підтверджується належним та допустимим доказом - платіжною інструкцією № 00147432.
Отже, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» фактично добровільно виконало зобов`язання у повному обсязі, урахувавши різницю між раніше виплаченим страховим відшкодуванням та розміром шкоди, на якому наполягав позивач.
Відповідно до загальних засад цивільного законодавства України, зокрема, принципу належного виконання зобов`язань, а також з урахуванням положень про припинення зобов`язання його виконанням, зобов`язання відповідача у спірній частині є припиненим у зв`язку з його належним та повним виконанням.
Суд звертає увагу, що предметом позову є, зокрема, стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» матеріальної шкоди у розмірі 11 696,32 гривень, однак, вказана сума вже фактично виплачена позивачу, а отже відсутній як предмет спору, так і порушене право, що підлягає судовому захисту.
За таких обставин повторне стягнення вже сплаченої суми суперечило б не лише фактичним обставинам справи, а й основоположним принципам цивільного судочинства, зокрема, принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Отже, ураховуючи те, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» після виникнення спору добровільно здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 11 696,32 гривень, тобто фактично виконало спірне зобов`язання у повному обсязі, яке, за твердженням позивача, відповідало належному (справедливому) розміру відшкодування, підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.
Окрім того, позивач заявляє вимоги про відшкодування моральної шкоди, просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 50 000,00 гривень та з ОСОБА_2 - 150 000,00 гривень.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення статті 23 Цивільного кодексу України свідчить про те, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22, провадження № 61-1382сво23.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, провадження № 61-18013сво18.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22, від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21.
Як убачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує вимогу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень посиланням на душевні страждання, порушення звичного способу життя, втрату сну, емоційне напруження, а також відчуття приниження честі та гідності у зв`язку з діями страховика.
Разом із тим, на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано належних і допустимих доказів. Наявні у справі медичні документи (висновок лікаря, виписка із медичної карти) підтверджують лише факт отримання позивачем тілесних ушкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак жодним чином не підтверджують наявність у нього моральних чи психологічних страждань, їх характер, інтенсивність, тривалість або наслідки.
Будь-які докази звернення позивача за психологічною чи психіатричною допомогою, встановлення відповідних діагнозів, проходження лікування, погіршення психоемоційного стану чи інших об`єктивних проявів моральної шкоди у матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази, які б свідчили про істотні зміни у способі життя позивача, втрату соціальних зв`язків чи інші негативні наслідки немайнового характеру.
Самі по собі твердження позивача про душевні переживання, роздратованість, порушення сну, а також посилання на оцінку ситуації з боку третіх осіб (знайомих) є суб`єктивними та не підтверджені жодними об`єктивними доказами, у зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Окрім того, судом встановлено, що страхове відшкодування було здійснено відповідачем на підставі наявних документів, зокрема, протоколу огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції та відповідних розрахунків, у порядку та строки, передбачені спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини. Доказів протиправності дій страховика чи порушення ним вимог законодавства позивачем не надано.
Факт подальшої доплати страхового відшкодування також свідчить про врегулювання спірного питання у межах передбачених процедур і не може сам по собі вказувати на наявність протиправної поведінки чи вини відповідача.
Отже, позивачем не доведено ані факту завдання йому Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «СКУ Україна» моральної шкоди у розумінні закону, ані причинного зв`язку між діями відповідача та заявленими немайновими втратами. 
Водночас, відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «СКУ Україна» - наведено обґрунтовані доводи щодо правомірності своїх дій та відсутності вини.
За таких обставин, ураховуючи недоведеність обов`язкових елементів цивільно-правової відповідальності, суд доходить висновку, що заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Стосовно наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 150 000,00 гривень суд зазначає таке.
Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_2 , що підтверджується постановою суду про притягнення її до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили, що свідчить про наявність протиправної поведінки відповідачки та її вини, як однієї з необхідних умов для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди.
Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано як матеріальної, так і немайнової шкоди. 
Зокрема, належний йому транспортний засіб зазнав значних пошкоджень, а відповідно до висновку експерта, вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про фактичну втрату (знищення) автомобіля як об`єкта користування.
Отже, позивач був позбавлений можливості користуватись належним йому майном, яке мало для нього істотне значення у повсякденному житті.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та зазначеними наслідками є прямим та очевидним, оскільки саме порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху призвело до зіткнення транспортних засобів і, як наслідок, до їх пошкодження, заподіяння позивачу тілесних ушкоджень та інших негативних наслідків.
Факт заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджується належними медичними документами, згідно із якими у нього було діагностовано забої м`яких тканин та садна. Хоча зазначені ушкодження не є тяжкими, сам факт їх наявності об`єктивно свідчить про фізичний біль та пов`язані з ним моральні страждання.
Як виснує Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача, суд керувається принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. 

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини, практика якого в силу положень частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
З урахуванням наведених підходів до визначення розміру моральної шкоди, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума у розмірі 150 000,00 гривень не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності із встановленими у справі обставинами.
Так, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач дійсно зазнав тілесних ушкоджень, однак, вони є легкими, не спричинили тривалого розладу здоров`я, не потребували тривалого стаціонарного лікування та не призвели до стійкої втрати працездатності. Відповідні медичні документи свідчать лише про забої та садна, які за своїм характером є тимчасовими та такими, що підлягають повному відновленню.
Разом із тим, суд бере до уваги, що позивач зазнав певних душевних страждань, пов`язаних як із самим фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка створювала реальну загрозу його життю та здоров`ю, так і з подальшими наслідками у вигляді втрати транспортного засобу та необхідності зміни звичного способу життя. 
Водночас суд ураховує, що зазначені негативні наслідки не мають незворотного характеру, не пов`язані з істотним порушенням соціальних зв`язків позивача чи його професійної діяльності, а також не підтверджені доказами тривалих або глибоких психоемоційних розладів. Доказів звернення за спеціалізованою психологічною чи психіатричною допомогою матеріали справи не містять.
Окремо суд бере до уваги, що частина негативних переживань позивача обумовлена саме втратою майна та пов`язаними із цим матеріальними труднощами, які за своєю природою підлягають відшкодуванню у межах майнової шкоди, а не можуть автоматично трансформуватися у значний розмір моральної шкоди.
Отже, оцінюючи характер і обсяг фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість, ступінь вини ОСОБА_2 , а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що справедливою, співмірною та достатньою для компенсації завданої моральної шкоди є сума у розмірі 50 000,00 гривень.
Зазначений розмір, на переконання суду, забезпечує розумний баланс між інтересами сторін, є достатнім для компенсації негативних немайнових наслідків, яких зазнав позивач, та водночас не призводить до його безпідставного збагачення, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та встановлені на їх підставі обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.
Так, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 , слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат суд зазначає таке.
Позивач, обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення судових витрат з відповідачів, зазначає, що загальна сума заявлених до стягнення витрат становить 43 346,07 гривень та складається із судового збору у розмірі 4 239,20 гривень, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000,00 гривень, а також витрат на проведення експертизи у розмірі 6 106,75 гривень.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано: договір № 07052509/0 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладений 07 травня 2025 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста», згідно із яким юридичною послугою, яка надається, є підготовка та направлення запиту представника до страхової компанії; акт приймання-передачі наданих послуг № 07052509/0 до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 07052509/о від 10 липня 2025 року, згідно із яким загальна вартість наданої послуги склала 10 000,00 гривень; договір № 07052511/0 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладений 07 травня 2025 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста», згідно із яким юридичною послугою, яка надається, є підготовка проекту позовної заяви до суду; акт приймання-передачі наданих послуг № 07052511/0 до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 07052509/0 від 10 липня 2025 року, згідно із яким загальна вартість наданої послуги склала 11 000,00 гривень; договір № 07052510/0 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладений 07 травня 2025 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги "Допомога юриста», згідно із яким юридичною послугою, яка надається, є підготовка проекту заяви до оцінювача, супровід до оцінювача, до одного разу; акт приймання-передачі наданих послуг № 07052510/0 до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 07052510/0 від 12 травня 2025 року, згідно із яким загальна вартість наданої послуги склала 12 000,00 гривень.
Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом, як зазначено у висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Отже, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.
Разом із тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що вказані послуги надавались позивачу саме адвокатом, тобто особою, яка відповідно до вимог статті 131-2 Конституції України має право на здійснення професійної правничої допомоги.
З урахуванням положень статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, правової позиції Великої Палати Верховного Суду витрати на юридичні послуги, надані особою, яка не є адвокатом, не відносяться до витрат на професійну правничу допомогу та не підлягають розподілу між сторонами.
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що правнича допомога у даній справі надавалася адвокатом, суд не убачає правових підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.
Водночас щодо витрат на проведення експертизи суд виходить із такого.
Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з проведенням експертизи, належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи, та підлягають розподілу між сторонами залежно від результатів вирішення спору.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було понесено витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 6 106,75 гривень, що підтверджується належними письмовими доказами та безпосередньо пов`язано з необхідністю доведення розміру завданої шкоди у межах даного спору.
Зазначений доказ був поданий позивачем на підтвердження обставин, що входять до предмета доказування, та мав значення для правильного вирішення справи, зокрема, для встановлення розміру матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи те, що позов у справі підлягає частковому задоволенню, а також те, що проведення експертизи було об`єктивно необхідним для підтвердження заявлених вимог, суд уважає, що витрати на її проведення є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у сумі 1441,80 гривня.
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1000,87 гривень.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 87 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 1441 (одна тисяча чотириста сорок одна) гривня 80 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 23 квітня 2026 року. 
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_7 ;
Відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ЄДРПОУ: 20782312, адреса: вулиця Дегтярівська, будинок 62, місто Київ, 04412, номер телефона: НОМЕР_8 , email: law@pzu.com.ua;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; номер телефона: НОМЕР_10 .

Суддя О. В. Іщенко