ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м. Львів, вул.Личаківська,81
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року	 	Справа № 914/1726/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Прядко О.В., Рима Т.Я., за участю секретаря судового засідання Амбіцької І.О., 
розглянувши матеріали
за апеляційною скаргою:	Львівської міської ради,	
на рішення:	Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 (суддя Мороз Н.В., повний текст рішення складено 22.01.2026),	
у справі:	№ 914/1726/25,	
за позовом:	Львівської міської ради, м. Львів,	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ 59", м. Львів,	
третя особа:	ОСОБА_1 , м. Львів	
про:	стягнення 318 114, 08 грн	
Представники учасників справи:
від позивача: Гриниха Х.А.– представник,
від відповідача: Перунов В.В. – представник.
від третьої особи: не з`явився.
встановив:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Львівська міська рада (далі – позивач, апелянт) звернулась до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ 59» (далі – ТзОВ «ЕФ 59», відповідач) про стягнення 318 114, 08 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснюючи з 2020 року реконструкцію частини нежитлових приміщень, цегляної вентиляційної камери ВАТ «Кінескоп» (корпус № 42) та приміщень складу з гаражним боксом на вул. Кульпарківській, 59 у м. Львові, не виконав свій обов`язок щодо сплати пайового внеску у розмірі 318 114, 08 грн на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова.
Позивач вважає, що відповідач всупереч положенням розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 132-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (надалі Закон № 132-ІХ) та ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» не здійснив оплату пайової участі.
Львівська міська рада звертає увагу, що замовник будівництва був зобов`язаний протягом встановлених строків звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі та сплатити її до прийняття об`єкта в експлуатацію, проте таких дій відповідачем вчинено не було.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 у справі № 914/1726/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає помилковими висновки суду про відсутність у відповідача обов`язку зі сплати пайового внеску. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що відповідач був замовником будівництва на вул. Кульпарківській, 59 у м. Львові, яке було розпочате 15.12.2020, що з врахуванням перехідних положень Закону № 132-ІХ, є підставою для сплати пайової участі до місцевого бюджету. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність правонаступництва щодо здійснення сплати пайової участі, оскільки на відповідача покладається безумовний обов`язок щодо такої сплати. Також такий обов`язок висвітлений у практиці Верховного Суду, яку суд першої інстанції не застосував при винесенні рішення у цій справі.
З огляду на вказані обставини, позивач просить суд скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить залишити без змін рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 з огляду на те, що відповідач як юридична особа був зареєстрований 23.07.2021 року, а замовником будівництва вказаного об`єкту став лише 29.10.2021 року, а отже після закінчення дії перехідних положень Закону № 132-ІХ, тому на відповідача не може покладатись обов`язок зі сплати пайової участі.
Відповідач звертає увагу, що відповідно до перехідних положень Закону № 132-ІХ, саме на замовника будівництва, який розпочав будівництво у 2020 році покладається обов`язок зі сплати пайової участі, а відповідно до матеріалів справи таким замовником у 2020 році був ОСОБА_1 . 
Щодо практики Верховного Суду, яку вказує позивач у апеляційний скарзі, то, на думку відповідача така практика не є релевантною при розгляді цієї справи, оскільки вона стосується відносин, де будівництво розпочато і завершено одним і тим же замовником і в якого була можливість звернутися до органу місцевого самоврядування з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва у встановлений законодавством строк.
Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2026, апеляційну скаргу у справі № 914/1726/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я., Прядко О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 у справі № 914/1726/25 та витребувано матеріали справи у Господарського суду Львівської області.
Ухвалою суду від 25.02.2026 судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 16.03.2026.
Ухвалою суду від 16.03.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.04.2026.
Ухвалою суду від 06.04.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.04.2026.
У судовому засіданні 20.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проєктної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету від 13.12.2019 № 1155 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва на реконструкцію гр. ОСОБА_1 частини нежитлових приміщень, цегляної вентиляційної камери ВАТ “Кінескоп“ (корпус № 42) та приміщень складу з гаражним боксом на вул. Кульпарківській, 59 з розширенням за рахунок надбудови з пристосуванням під хостел» затверджено містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва реконструкції частини нежитлових приміщень, цегляної вентиляційної камери ВАТ “Кінескоп“ (корпус № 42) та приміщень складу з гаражним боксом на вул. Кульпарківській, 59 з розширенням за рахунок надбудови з пристосуванням під хостел. Замовником зазначено -  ОСОБА_1 (третя особа у справі).
19.05.2020 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові надано дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ112201400958 на зазначений об`єкт. 
17.12.2020 у дозвільний документ внесено зміни (№ ЛВ112201400958-7), зокрема щодо замовника (Обслуговуючий кооператив «Джаст девелопмент»), генпідрядника та виконроба.
З 29.10.2021 замовником реконструкції стало ТзОВ «ЕФ-59» (відповідач).
10.03.2023 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за реєстраційним номером АС 01:9221-8433-2935-3178 зареєстровано акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний директором ТзОВ «ЕФ-59», яким засвідчено, що будівельні роботи виконано в період з грудня 2020 по лютий 2023 року. У п. 12 акта зазначено, що пайова участь не сплачувалась відповідно до пункту 13 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ.
Згідно з Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ЛВ122230327716, виданим Інспекцією ДАБК та зареєстрованим у ЄДЕССБ, вищезазначений об`єкт прийнято в експлуатацію 03.04.2023, замовником виступало ТзОВ «ЕФ-59».
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, відповідач не звертався до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі та не подавав документів, що підтверджують вартість будівництва і техніко-економічні показники об`єкта. 
Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23 зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог пп. 3 абз. 2 п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
Оскільки у цій справі реконструкцію об`єкту розпочато у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. 
Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року», а саме п. 2 (пп. 2.1., 2.2., 2.2.2.) встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у м. Львові перераховують до міського бюджету м. Львова кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Львова. Розмір пайової участі для нежитлових будинків становить - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта. 
Згідно з п. 2.3.1. ухвали, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта з техніко-економічними показниками. До заяви про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, замовник будівництва додає такі завірені замовником копії документів: для нежитлового будівництва – копію документа, що дає право на виконання будівельних робіт та зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта містобудування, визначеного згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, затверджений замовником (п. 2.3.2.1. ухвали).
Департамент економічного розвитку протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (п. 2.4. ухвали). Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова. Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації (п. 2.6-2.8 ухвали).
Ухвалою Львівської міської ради від 02.04.2025 № 6135 внесено зміни до ухвали від 08.07.2021 № 1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», якою передбачено, що Департамент економічного розвитку здійснює розрахунки безпідставно збережених коштів пайової участі.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради проведено розрахунок пайового внеску у розмірі 4 % вартості будівництва об`єкта, що визначена за зведеним кошторисним розрахунком вартості станом на 18.06.2020, складеним ФОП Сало Т.М. за участі інженера-проєктувальника Головачова О.О. 
Вартість основних фондів, що приймаються в експлуатацію, визначено у сумі 6 388 476 грн. Відтак, розмір пайового внеску складає 6 388 476, 00 грн х 0, 04 = 255 539, 04 грн, що підтверджується листом Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 05.05.2025 № 4-2301-23970.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у вказаному листі Департаменту економічного розвитку (від 05.05.2025 № 4-2301-23970) також зазначено, що гр. Мельничук Л.І. звертався 30.06.2020 до департаменту із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «Реконструкція частини нежитлових приміщень, цегляної вентиляційної камери ВАТ “Кінескоп“ (корпус № 42) та приміщень складу з гаражним боксом на вул. Кульпарківській, 59 з розширенням за рахунок надбудови з пристосуванням під хостел у м.Львові» та подавав документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкту, техніко-економічні показники об`єкта, отримав розрахунок пайової участі (№ 2301-вих-49644 від 03.07.2020), однак нараховану суму пайового внеску не сплатив до прийняття відповідного об`єкта в експлуатацію.
Згідно з п.п. 3 п. 13 розділу І з урахуванням п.п. 2 п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.09.2019 № 132-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», що набрав чинності з 01.01.2020, виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою до 01.01.2020 року було передбачено зобов`язання замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом перерахування до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію до місцевого бюджету коштів.
Водночас, у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX передбачено порядок пайової участі замовника будівництва, який впроваджено законодавцем з 01.01.2020 для:
- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені.
- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, протягом 10 робочих днів після 01.01.2020:
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Верховним Судом у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 викладено правову позицію щодо необхідності сплати пайових внесків, а саме вказано:
«Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI (у вказаній редакції) вбачається, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування.
Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20.
Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Відтак колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак, які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.
Таким чином, касаційний суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України».
Згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.10.2024 у справі № 911/2871/23 зазначив, зокрема, що відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12.08.2021 року у справі № 910/17567/19).
Колегія суддів зазначає, що оскільки відповідно до положень розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень, саме замовник будівництва протягом визначених строків зобов`язаний звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайові участі, то беручи до уваги те, що відповідача як юридичну особу було зареєстровано лише 23.07.2021, то апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що на відповідача не може покладатись обов`язок зі сплати пайового внеску. 
Апеляційний господарський суд звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи, замовником будівництва у 2020 році був ОСОБА_1 , отже відповідно до положень Закону України № 132-ІХ саме на нього покладався обов`язок протягом 10 днів з моменту початку будівництва звернутись до Львівської міської ради із заявою про здійснення розрахунку пайової участі. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 30.06.2020 звертався до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення пайової участі щодо об`єкта будівництва, отримав відповідний розрахунок пайової участі (лист Департаменту економічного розвитку № 2301-вих-49644 від 03.07.2020), однак нараховану суму пайового внеску не сплатив.
Колегія суддів надаючи оцінку посиланням апелянта на практику Верховного Суду зазначає, що зазначена практика не є релевантною щодо правовідносин у цій справі, оскільки вона стосується відносин, де будівництво розпочато і завершено одним замовником.
У цій же справі будівництво розпочато одним замовником ( ОСОБА_1 ) на підставі дозволу від 19.05.2020, який звертався та 03.07.2020 отримав розрахунок розміру пайової участі, однак суму пайового внеску не сплатив, продовжено з 12.12.2020 іншим замовником (Обслуговуючий кооператив «Джаст девелопмент»), та в подальшому лише на підставі змін до дозвільної документації від 29.10.2021 завершено відповідачем.
Апеляційному господарському суду позивачем не надано жодних доказів та нормативних обгрунтувань, що відповідач є правонаступником первісного замовника ( ОСОБА_1 ) в частині зобов`язань щодо сплати розміру пайової участі, що була йому нарахована 03.07.2020, відтак місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачеві, у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів пайової участі з відповідача. 
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача також і інфляційних та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України, оскільки вони мають похідний характер від основної вимоги про стягнення пайової участі у задоволенні яких судом відмовлено. 
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.
З огляду на те, що скаржник в апеляційній скарзі не навів інших доводів, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Судові витрати.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладається на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

постановив:

1. Апеляційну скаргу Львівської міської ради від 09.02.2026 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.01.2026 у справі № 914/1726/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно зі ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 28.04.2026 року.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.