Справа №752/13494/24
Провадження №2/752/1657/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Шененка В.В.,
представника позивача  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 14.07.2012 перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.06.2021 по справі №153/797/21.
Під час шлюбу на підставі договору №12/07/2013-51/105-1П від 12.07.2013 про передання прав та обов`язків за договором №51/105 від 16.07.2012 про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , набуто майнові права щодо отримання у власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка не була зареєстрована через небажання відповідача.
Також на підставі договору купівлі - продажу квартири від 05.04.2017 набуто квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно умов договору є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Під час шлюбу, також, набутий у власність автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 .
Ринкова вартість квартири, така ж сама як і ринкова вартість автомобіля та майнових прав.
Просила:
в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 64,2 кв.м, вартістю 3847500 грн.;
в порядку поділу майна подружжя залишити за відповідачем ОСОБА_3 на праві власності майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 3341250 грн. та право власності на автомобіль Volkswagen Passat, 2480 куб.см., 2012 р.в., № куз. НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 506250 грн. Всього майна на суму 3847500 грн.
03.07.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
11.02.2025 представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, яку суд залишив без розгляду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Разом з тим, суд звертає увагу, що перше судове засідання в цій справі відбулося 07.11.2024. Таким чином, представником позивача порушено порядок та строки подання заяви про збільшення позовних вимог.
Представник позивача підтримала заявлений позов, просила задовольнити позовні вимоги. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
14.07.2012 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрований шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_9 , батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
16.07.2012 між ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія ПРАЙМ» укладено договір №51/105 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до якого довіритель є установником управління майном, переданим в управління управителю, а управитель є управителем ФФБ. 
Дані про об`єкт будівництва: будівельна адреса: АДРЕСА_5 . Дані про об`єкт інвестування: номер будинку АДРЕСА_1 , кількість кімнат 1, проектна площа 45,57 кв.м, у тому числі 45,57 кв.м - загальна площа, 17,23 кв.м - житлова площа, 10,79 кв.м - кухня (п. 1.7., п. 1.9.).
Відповідно до п. 6.10 договору №51/105 від 16.07.2012 після проведення остаточних розрахунків довіритель отримує у управителя довідку, яка підтверджує право довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування, в обмін на оригінал свідоцтва про участь у ФФБ, що знаходиться у довірителя. Отримання довірителем зазначеної довідки є документальним підтвердженням виконання фінансових зобов`язань сторонами цього договору.
Відповідно до п. 7.5., 7.17. договору №51/105 від 16.07.2012 порядок передачі довірителю права власності на об`єкт інвестування після введення об`єкта будівництва в експлуатацію визначається правилами ФФБ.
Оформлення права власності на закріплений за довірителем об`єкт інвестування здійснюється забудовником, а державна реєстрація права власності - уповноваженим органом у встановленому чинним законодавства порядку. Правовстановлюючі документи на об`єкт інвестування довіритель отримує від забудовника в порядку та строки, встановлені останнім. 
12.07.2013 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір №12/07/2013-51/105-1П про передання прав та обов`язків за договором №51/105 від 16.07.2012 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого первісний довіритель передає, а новий довіритель набуває права та обов`язки первісного довірителя, належні первісному довірителю у відповідності із умовами договору №51/105 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А «Парковий» від 16.07.2012 щодо отримання у власність квартири АДРЕСА_4 , укладеного між первісним довірителем та ТОВ «Фінансова компанія ПРАЙМ».
Відповідно до п. 1.5 договору від 12.07.2013 моментом переходу прав та обов`язків первісного довірителя за основним договором до нового довірителя є момент виконання новим довірителем грошового зобов`язання за цим договором у порядку й на умовах, передбачених п. 2.1. - 2.2. цього договору.
Відповідно до п. 2.1 договору від 12.07.2013 ціна цього договору за переданні новому довірителю прав та обов`язків первісного довірителя, належних первісному довірителю у відповідності з умовами основного договору складає 448805,26 грн.
12.07.2013 ТОВ «Фінансова компанія ПРАЙМ» надало ОСОБА_4 згоду про погодження передання прав та обов`язків за договором №51/105 від 16.07.2012 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А «Парковий».
12.07.2013 ОСОБА_3 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_4 грошові кошти на виконання вищезазначеного договору від 12.07.2013 у розмірі 448805,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1.
Згідно з листом ТОВ «Фінансова компанія ПРАЙМ» від 07.05.2025 №9 за договором, укладеним ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 12.07.2013 №12/07/2013-51/105-1П оплата проведена в повному обсязі.
Відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за відповідачем відсутні, що підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2026 №2900430.
Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 03.06.2025 вартість квартири АДРЕСА_4 становить 3345644,03 грн.
05.04.2017 між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 , яка складається з двох жилих кімнат, житловою площею 34,8 кв.м, загальна площа цієї квартири становить 64,2 кв.м. 
Відповідно до п. 3 договору від 05.04.2017 продаж вчинено за 100000 грн. Гроші, за які купується квартира, щодо якої укладено цей договір, є спільною сумісною власністю подружжя. Цей договір укладено за згодою дружини покупця ОСОБА_2 , яка висловлена письмово та нотаріально засвідчена 05.04.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. за № 172.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.04.2017 № 84347166 право власності на квартиру під АДРЕСА_3 зареєстроване за ОСОБА_3 . Форма власності - приватна. Вид спільної власності - спільна сумісна.
Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 03.06.2025 вартість квартири АДРЕСА_3 становить 3671336,64 грн.
Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС від 29.04.2024 за ОСОБА_3 31.07.2020 зареєстровано право власності на транспортний засіб Volkswagen Passat, 2480 куб.см, 2012 р.в., № куз. НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 . Станом на 26.04.2024 транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу Volkswagen Passat, 2480 куб.см, 2012 р.в., № куз. НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .
Згідно даних з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ за параметрами власника або ТЗ від 18.06.2026 спірний автомобіль на праві власності зареєстрований за відповідачем.
Ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 467434,81 грн., що висновком щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу від 17.09.2025 №ЕР-194/09-25.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.06.2021 по справі №153/797/21 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2025 за ОСОБА_3 за період з 19.05.2021 по грудень 2024 року, включно, обліковується заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини згідно виконавчого листа від 17.09.2021 №153/797/21 у розмірі 309130,40 грн.
Частиною 1, 7 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частинами 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Частиною 2 ст. 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя, а частки чоловіка і дружини є рівними. Набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один не мав самостійного заробітку через ведення домашнього господарства та догляд за дитиною. Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Також суд зазначає, що за змістом вищевказаних положень цивільного законодавства об`єкт цивільних прав набуває статусу нерухомого майна при існуванні таких обставин: завершення будівництва; прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації; здійснення державної реєстрації права власності на нього у встановленому законодавством порядку.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
У разі інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснюється, зокрема, через фонди фінансування будівництва, майнове право на об`єкт інвестування можна визначити як «право очікування», що наділяє власника цього права певними, але не всіма правами власника майна, та засвідчує його правомочність отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що набуті в період шлюбу майнові права щодо об`єкта незавершеного будівництва, підлягають поділу між подружжям як їх спільне сумісне майно.
За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення щодо неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством.
Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловою квартирою за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. 
Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено, що майнові права на отримання у власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 3345644,03 грн., квартира від 05.04.2017 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 3671336,64 грн., та автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 467434,81 грн. є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були набуті в період шлюбу, а частки сторін у цьому майні є рівними.
Вирішуючи спір щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя, суд враховує, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). 
При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Суд зазначає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу з відповідачем.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38) тощо.
При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
Отже, суд вважає, що передача у власність позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 3671336,64 грн., та передача у власність відповідачу майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 3345644,03 грн. та автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 467434,81 грн., вартість яких не є однаковою, без визначення розміру компенсації, є порушенням порядку поділу майна між подружжям, частки у праві власності якого є рівними. 
Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація половину різниці вартості майна, яке виділяється у власність відповідача, розмір якої становить 70871,10 грн. ((3671336,64 грн. + 3345644,03 грн. + 467434,81 грн.) - (3345644,03 грн. + 467434,81 грн.)) : 2 = 70871,10 грн.
Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 143 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові ви трати по оплаті судового збору в сумі 15140 грн., оскільки позовні вимоги задавлені частково.
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 64,2 кв.м.
В порядку поділу майна подружжя залишити за ОСОБА_3 майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , та право власності на автомобіль Volkswagen Passat, 2480 куб.см., 2012 р.в., № куз. НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частки майна в розмірі 70871 (сімдесят тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 10 коп. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та судові витрати в розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 . 
Рішення складене 19.06.2026.

Суддя         Ж. І. Кордюкова