ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/214/26 	

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Соловей Л.А., 
за участю секретаря судового засідання: Малярчука Р.А.,

за участю представників сторін:
від позивача: Сафтюк Н.І., ордер серія СА №1155432 від 24.02.2026 (в режимі
відеоконференції); 
від відповідача: Березенська Ю.О., ордер серія АМ №1036870 від 15.11.2022; 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" (м.Вишневе Київо-Святошинського району Житомирської області) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "КОМФОРТ-БУД" (м.Житомир) 
про стягнення 330 520,67грн (згідно із заявою про зменшення позовних вимог від 17.03.2026). 

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "КОМФОРТ-БУД" заборгованості в сумі 388 376,37грн, з яких 57 855,70грн основного боргу; 125856,99грн пені, 12352,36грн 3% річних, 41740,18грн інфляційних та 150571,14грн штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №6/25-ЖМ від 23.01.2025 в частині оплати переданого у власність товару.
Ухвалою суду від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 31.03.2026.
У відзиві на позовну заяву від 12.03.2026 відповідач зазначив, що сума основного боргу у розмірі 57 855,70грн після пред`явлення позову була сплачена. Також просив зменшити розмір неустойки, процентів річних та інфляційних на 99% при цьому врахувати, що сума простроченого зобов`язання неспівмірна із загальною сумою штрафних санкцій та нарахованих відсотків річних та інфляційних; причини прострочення виконання основного зобов`язання напряму залежали від бюджетного фінансування виконаних робіт за державним замовленням; негативний вплив на трудовий колектив, що забезпечений стабільною роботою на підприємстві та має гідний рівень заробітної плати; відсутність негативних наслідків неналежного виконання основного зобов`язання у вигляді збитків для кредитора (а.с.86-90).
17.03.2026 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та повернення надмірно сплаченої суми судового збору (а.с.133-134).
18.03.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач укладаючи договір мав усвідомлювати, що за отриманням товару у нього виникає обов`язок з його оплати, а тимчасові фінансові труднощі є виключно внутрішніми організаційними питаннями роботи товариства відповідача. Позивач наголошує, що також є суб`єктом господарювання та здійснює свою діяльність в аналогічних економічних умовах, несе зобов`язання перед власними постачальниками, контрагентами, працівниками, у тому числі щодо своєчасної виплати заробітної плати, сплати податків та інших обов`язкових платежів. На думку позивача, заявлена сума штрафних санкцій становить незначний відсоток від суми основного боргу та є співмірною строку прострочення (а.с.144-147).
Ухвалою суду від 31.03.2026 постановлено прийняти до розгляду заяву представника позивача від 17.03.2026 про зменшення розміру позовних вимог та здійснювати розгляд справи в межах поданих змін, а саме про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "КОМФОРТ-БУД" заборгованості в сумі 330 520,67грн, з яких 125 856,99грн пені, 12352,36грн 3% річних, 41 740,18грн інфляційних та 150571,14грн штрафу; закрито підготовче провадження та призначено справу №906/214/26 до судового розгляду по суті на 05.05.2026.
Представник позивача у судовому засіданні 05.05.2026 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви від 17.03.2026 про зменшення позовних вимог. Заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.
Представник відповідача просила зменшити розмір неустойки, процентів річних та інфляційних на 99%. 

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
23.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" (позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ "КОМФОРТ-БУД" (відповідач/покупець) укладено договір №6/25-ЖМ (а.с.33-34) (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця металопрокат в асортименті (далі - товар), а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього договору (п. 1.1. договору).
Пунктом п. 2.1. договору сторони передбачили, що кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що передається за цим договором, зазначається у рахунках-фактурах постачальника, які мають силу специфікації, та видаються постачальником на підставі замовлень покупця або в інших додатках до цього договору та визначаються у видаткових накладних.
Згідно з пунктом 3.3. договору, у ціну товару включені послуги з навантаження товару на наданий покупцем відкритий транспортний засіб. У разі замовлення транспортування товару на будівельний майданчик покупця транспортом, що наймає постачальник, вартість транспортних послуг виставляється покупцю окремо в рахунку (складається відповідний акт) або включається у ціну товару. Факт передачі товару означає взаємну згоду сторін щодо транспортних послуг. Транспортні послуги оплачуються в тому ж порядку, який встановлено для оплати товару.
Відповідно до п.3.5. договору оплата товару проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або у рахунках-фактурах, на умовах передплати та на умовах відстрочення платежу в такому порядку:
- передплата товару здійснюється покупцем в розмірі 100% вартості товару протягом 3-х (трьох) банківських днів від дати рахунку-фактури (п.3.5.1. договору);
- при відвантаженні товару постачальником покупцю без отримання попередньої оплати покупець здійснює оплату отриманого товару та доставку на умовах відстрочення платежу протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання товару.... (п.3.5.2. договору).
Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Такий самий порядок, визначений в п. 3.5. договору оплати транспортних послуг (п.3.6. договору).
На виконання умов договору, позивач здійснив поставку товару на суму 2 478 690,85грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №6866 від 19.02.2025, №6861 від 19.02.2025, №7509 від 25.02.2025, №8102 від 03.03.2025, №8121 від 04.03.2025, №8783 від 06.03.2025, №10975 від 20.03.2025, №11339 від 20.03.2025, №16094 від 16.04.2025 (а.с.40-44).
Крім того, позивачем надавались транспортні послуги загальною вартістю 13 800,06грн, про що свідчать акти надання послуг №6861 від 19.02.2025, №7509 від 25.02.2025 та №8102 від 03.03.2025, підписані уповноваженими представниками сторін (а.с.45-47).
Таким чином, загальна вартість переданого відповідачу товару та наданих транспортних послуг склала 2 492 490,91грн.
Враховуючи погоджені між сторонами умови оплати, відповідач був зобов`язаний здійснити перерахування коштів у наступні строки:
- за видатковою накладною №6866 від 19.02.2025 - до 06.03.2025;
- за видатковою накладною №6861 від 19.02.2025 - до 06.03.2025;
- за актом надання послуг №6866 від 19.02.2025 - до 06.03.2025;
- за видатковою накладною №7509 від 25.02.2025 - до 12.03.2025;
- за актом надання послуг №7509 від 25.02.2025 - до 12.03.2025;
- за видатковою накладною №8102 від 03.03.2025 - до 18.03.2025;
- за актом надання послуг №8102 від 03.03.2025 - до 18.03.2025;
- за видатковою накладною №8121 від 04.03.2025 - до 19.03.2025;
- за видатковою накладною №8783 від 06.03.2025 - до 21.03.2025;
- за видатковою накладною №10975 від 20.03.2025 - до 04.04.2025;
- за видатковою накладною №11339 від 20.03.2025 - до 04.04.2025;
- за видатковою накладною №16094 від 16.04.2025 - до 01.05.2025.
Однак відповідач оплату отриманого товару та вартості наданих послуг здійснював з порушенням п. 3.5. договору.
19.05.2025 позивачем за вих. №19/05-25-1 на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором №6/25-ЖМ від 23.01.2025 (а.с.52-54).
У відповідь на вказану вимогу відповідач не заперечив щодо наявності заборгованості та повідомив про готовність погасити у повному обсязі до 30.06.2025 (а.с.55).
12.06.2025 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №6/25- ЖМ від 23.01.2025 з додатком №1 "Про врегулювання заборгованості", яким підтверджено дійсність суми боргу за договором у розмірі 752 855,70грн та погоджено, що погашення суми боргу буде здійснено у строки з 12.06.2025 до 30.06.2025 (а.с.35).
Також, додатковою угодою №1 сторони доповнили п.6.3 договору наступним змістом: "6.3.2. При порушенні покупцем строків, визначених в додатку №1 "Про врегулювання заборгованості" до договору, покупець додатково зобов`язаний сплатити постачальнику штраф в розмірі 20% від усієї заборгованості, яка існує на дату укладення додатку №1, за кожен випадок порушення строку сплати відповідно до додатку№1".
З матеріалів справи вбачається, що відповідач оплатив товар частково на суму 2434635,21грн та з порушенням строків, визначених договором та додатком №1 "Про врегулювання заборгованості" від 12.06.2025, а саме: 24.02.2025 на суму 200 000,00грн; 03.03.2025 на суму 200 000,00грн; 19.03.2025 на суму 200 000,00грн; 20.03.2025 на суму 29642,38грн; 24.03.2025 на суму 1 825,32грн; 11.04.2025 на суму 100 000,00грн; 14.04.2025 на суму 8 167,51грн; 17.04.2025 на суму 500 000,00грн; 25.04.2025 на суму 200 000,00грн; 21.05.2025 на суму 50 000,00грн; 22.05.2025 на суму 50 000,00грн; 30.05.2025 на суму 100000,00грн; 05.06.2025 на суму 100 000,00грн; 25.06.2025 на суму 200 000,00грн; 11.07.2025 на суму 100 000,00грн; 04.07.2025 на суму 15 000,00грн; 15.07.2025 на суму 50000,00грн; 23.07.2025 на суму 50 000,00грн; 29.07.2025 на суму 50 000,00грн; 09.09.2025 на суму 50 000,00грн; 10.09.2025 на суму 50 000,00грн; 29.09.2025 на суму 50 000,00грн; 13.10.2025 на суму 50 000,00грн; 31.10.2025 на суму 30 000,00грн.
15.09.2025 позивачем повторно направлено вимогу від 12.09.2025 за №12/09-25-1 про сплату заборгованості, яка була повернута засобами поштового зв`язку без вручення адресату (а.с.56-59).
Станом на момент звернення до суду з позовом у відповідача існувала заборгованість у розмірі 57 855,70грн, тому з метою захисту своїх порушених майнових прав та інтересів звернувся з даним позовом до суду та, крім суми основного боргу в розмірі 57 855,70грн, просив стягнути 125 856,99грн пені, 12 352,36грн 3% річних, 41 740,18грн інфляційних та 150 571,14грн штрафу.
Згідно із заявою про зменшення позовних вимог від 17.03.2026 позивач повідомив про сплату відповідачем основного богу у розмірі 57 855,70грн та просив стягнути з відповідача 125 856,99грн пені, 12 352,36грн 3% річних, 41 740,18грн інфляційних та 150 571,14грн штрафу.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Стаття 15 ЦК передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України).
Суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положеньстатті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.663 ЦК України).
За приписами ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов`язання з поставки товару на загальну суму 2 492 490,91грн в погоджений сторонами строк виконав належним чином.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідач, в свою чергу отриманий товар оплатив частково у розмірі 2 434 635,21грн та з порушенням строків, сума заборгованості останнього станом на день подачі позову становила 57 855,70грн та була погашена під час розгляду справи в суді.
Викладені обставини відповідачем не заперечуються.
Враховуючи викладене і встановлення судом факту порушення відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого товару, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних.

Щодо вимоги позивача про стягнення 125 856,99грн пені та 150 571,14грн штрафу суд зазначає таке.
Відповідно дост.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).
Відповідно до п.6.3. договору, у разі порушення строків оплати за товар, указаних у п.3.5.2. цього договору та строків приймання товару, указаних в п.4.2. цього договору, покупець сплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.
При порушенні покупцем строків, визначених в додатку №1 "Про врегулювання заборгованості" до договору, покупець додатково зобов`язаний сплатити постачальнику штраф в розмірі 20% від усієї заборгованості, яка існує на дату укладення додатку №1, за кожен випадок порушення строку сплати відповідно до додатку№1 (п.6.3.2. договору, в редакції додаткової угоди №1).
Сторони домовились, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч.6 ст.232 ГК України (п.6.5. договору).
Відповідач власного контррозрахунку суду не надав.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу та пені (а.с.13-17, 24 на звороті), а також здійснивши власний перерахунок за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС LIGA 360, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, відповідність вимогам чинного законодавства та умовам договору, а також арифметичну вірність.

Крім того, за порушення строків проведення розрахунків позивач заявив до стягнення з відповідача 12 352,36грн 3% річних та 41 740,18грн інфляційних.
Згідно зі ст.625 ГПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС LIGA 360, перевірив наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних (а.с.18-24), вважає його арифметично правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.
За таких обставин справи позовні вимоги в частині стягнення 12 352,36грн 3% річних та 41 740,18грн інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру неустойки, штрафу, процентів річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку за договором поставки №6/25-ЖМ від 23.01.2025 на 99%, при цьому врахувати наступні обставини: системні зусилля боржника погасити борг, та факт сплати суми основного боргу у повному обсязі; сума простроченого зобов`язання неспівмірна із загальною сумою штрафних санкцій та нарахованих відсотків річних і інфляційних; статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період; предмет діяльності боржника (забезпечення потреб населення у об`єкті цивільного захисту, будівництво якого здійснювалось за допомогою матеріальних ресурсів позивача, що в свою чергу, отримав виручку від поставлених товарів відповідачу близько 2,5 млн. грн.); надмірний тягар для виконання державного замовлення та забезпечення інтересів держави і територіальної громади (спроможність підрядника виконувати державного замовлення за власний кошт на початковому етапі); негативний вплив на трудовий колектив, що забезпечений стабільною роботою на підприємстві та має гідний рівень заробітної плати; негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, кредиторів, тощо); причини прострочення виконання основного зобов`язання (пряма залежність від бюджетного фінансування виконання робіт за державним замовленням); відсутність негативних наслідків неналежного виконання основного зобов`зання у вигляді збитків для кредитора (позивача) (а.с.86-91).
Позивач, в свою чергу заперечує проти зменшення розміру заявленої неустойки та штрафу, вказуючи на те, що також є суб`єктом господарювання та здійснює свою діяльність в аналогічних економічних умовах, несе зобов`язання перед власними постачальниками, контрагентами, працівниками, у тому числі щодо своєчасної виплати заробітної плати, сплати податків та інших обов`язкових платежів. Заявлена сума штрафних санкцій становить незначний відсоток від суми основного боргу та є співмірною строку прострочення (а.с.145-148).
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд, зокрема у постановах від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 19.09.2023 у справі №912/1083/22, від 09.05.2024 у справі №923/77/22, неодноразово наголошував на тому, що на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. 
При цьому суд зазначає, що ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.
Отже зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання договірного зобов`язання та не може становити для нього непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
У постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) має індивідуально-оцінний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), що обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №910/8698/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18 від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18).
У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи та надавши оцінку всім обставинам у їх сукупності, врахувавши інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст.3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, приймаючи до уваги, що сума основного боргу станом на момент прийняття рішення у справі повністю погашена, що свідчить про вжиття відповідачем усіх можливих заходів до виконання зобов`язання за договором і з матеріалів справи не вбачається умисна недобросовісність відповідача, тобто зобов`язання виконано останнім у повному обсязі та не призвело до понесення позивачем жодних матеріальних збитків чи невиконання зобов`язань перед іншими контрагентами (протилежного не доведено); з урахуванням того, що розмір заявленої до стягнення неустойки є неспівмірною із основною сумою боргу, яка існувала на момент звернення з позовом до суду, при цьому, неустойка є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, а також з огляду на те, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до належного виконання договірного зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, суд приходить до висновку про можливість зменшення заявлених до стягнення розмірів пені та штрафу на підставі ч.1 ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.
З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що розумним, справедливим та оптимальним для забезпечення балансу інтересів сторін у цьому спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача, є зменшення розміру штрафу на 90%, тобто до 15 057,11грн, та розміру пені на 90%, тобто до 12 585,70грн.
Щодо клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних та інфляційних суд зазначає, що в даному випадку стягнення 12 352,36грн % річних (у мінімальному розмірі, що передбачений ст.625 ЦК України), та 41 740,18грн інфляційних, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язання і проявом балансу між інтересами обох сторін, а також виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши з огляду на положення ст.ст.74, 75-79, 86 ГПК України наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, стягнути з відповідача на користь позивача 81 735,35грн, з яких: 12 585,70грн пені, 15 057,11грн штрафу, 12 352,36грн 3% річних та 41 740,18грн інфляційних. В частині стягнення 113 271,29грн пені та 135 514,03грн штрафу слід відмовити у зв`язку зі зменшенням заявленої до стягнення суми неустойки (штрафу/пені).

Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до п.2 ч.1ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Водночас у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16 наведено правовий висновок, відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.
Тобто судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставіч.3ст.551 ЦК Українипокладається на відповідача повністю, в тому числі і з суми, на яку неустойку було зменшено, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосуванням судом своїх дискреційних повноважень, передбачених наведеною нормою.
Враховуючи наведені вище висновки суду щодо обґрунтованості позовних вимог та зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу та пені, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача повністю на суму 3 966,24грн (з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у зв`язку з поданням позовної заяви в електронній формі з використанням ЄСІКС).
За приписами пунктів 1, 5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Як встановлено судом, при поданні даного позову позивач сплатив судовий збір в сумі 5825,65грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5011 від 20.02.2026 (а.с.28) без урахування передбаченого ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору у зв`язку з поданням позовної заяви в електронній формі з використанням ЄСІКС, крім того, позивачем заявлено клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у зв`язку з поданням заяви про зменшення позовних вимог, тому сума переплати склала 1 859,41грн.
Враховуючи вищевикладене, позивачу слід повернути з Державного бюджету України 1 859,41грн судового збору (1 165,13грн у зв`язку з переплатою + 694,28грн у зв`язку з поданням заяви про зменшення позовних вимог), сплаченого згідно з платіжною інструкцією №5011 від 20.02.2026.
Водночас суд роз`яснює, що 07.01.2025 набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 №606 "Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.12.2024 за № 1888/43233. Даним наказом внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених статтею 7 Закону України "Про судовий збір".
З механізмом повернення судового збору можна ознайомитись за посиланням на сайті Господарського суду Житомирської області: https://zt.arbitr.gov.ua/sud5007/pres-centr/news/1737101/. 
Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 
ВИРІШИВ: 

1. Позов задовольнити частково.
2. Зменшити розмір штрафу на 90%, до 15 057,11грн, та розмір пені на 90%, до 12 585,70грн.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "КОМФОРТ-БУД" (вул.Комерційна, 4, офіс 219, м.Житомир, 10019, код ЄДРПОУ 40223320)
на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" (вул.Київська, 21, корпус В, 1 поверх, м.Вишневе, Київо-Святошинський район, Київська область, 08132, код ЄДРПОУ 34350636)
- 12 585,70грн пені;
- 15 057,11грн штрафу;
- 12 352,36грн 3% річних;
- 41 740,18грн інфляційних;
- 3966,24грн судового збору.
4. В позові відмовити в частині стягнення 113 271,29грн пені та 135 514,03грн штрафу.
5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" (вул.Київська, 21, корпус В, 1 поверх, м.Вишневе, Київо-Святошинський район, Київська область, 08132, код ЄДРПОУ 34350636) з Державного бюджету України 1 859,41грн судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією №5011 від 20.02.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.