Справа № 302/372/24 
Провадження № 1-кп/302/52/26
285

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	селище Міжгір`я	

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю : 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисниці – адвокатки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості укладену 12 червня 2026 року в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області між начальником Міжгірського відділення Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одної сторони та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , за участі захисниці обвинуваченого адвокатки ОСОБА_5 
в кримінальному провадження відомості про яке були внесені 02.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023071110000235 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з середньою професійно-технічною освітою, раніше не судимого, працює водієм у ФОП « ОСОБА_6 », одруженого, має на утриманні троє малолітніх дітей, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військово-обліковий документ № 141020229361716800013), РНОКПП НОМЕР_1 ,
в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за таких обставин.
Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» N69/2022 від 24.02.2023 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено про проведення загальної мобілізації. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період. Частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу в Україні» визначено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць, зобов`язані, у тому числі, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для призову на військову службу. Статтею ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу в Україні» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Встановлено, що до відділення поліції N 2 Хустського РУП ГУНІ в Закарпатській області надійшло звернення з ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , будучи визнаним придатним до проходження військової служби згідно протоколу ВЛК N190 від 22.09.2023 та належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також, про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу, не маючи права на відстрочку, у цей же день, отримав повістку та мобілізаційне розпорядження на 25 вересня 2023 року про явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 з подальшою відправкою до військової частини НОМЕР_2 ОМБР, про що він розписався у розписці (корінці) про отримання повістки, без поважних причин, безпідставно не з`явився на визначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_4 . З урахуванням наведеного, ОСОБА_7 , ухилився від виконання свого конституційного обов`язку та призову на військову службу за мобілізацією, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Обставини, передбачені статтями 66, 67 КК України не встановлені.
Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано, цивільний позов відсутній, витрати на залучення експертів становлять 3 786,40 грн, викривачі у кримінальному провадженні відсутні.
Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.
12 червня 2026 року в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області між начальником Міжгірського відділення Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одної сторони та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншої сторони, за участі захисниці – адвокатки ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.
За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 12023071110000235 від 22.11.2023, складеному 26.03.2024.
З угоди про визнання винуватості слідує, що її сторонами було враховано такі істотні обставини, при вирішенні питання про її укладення, а саме:
1) ступінь та характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні щодо нього, з врахуванням відсутності інших обвинувачених у провадженні, а саме: визнання ним своєї винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні, активне сприяння в його розкритті;
2) тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке кваліфікується як нетяжкий злочин;
3) особу обвинуваченого ОСОБА_4 який вперше вчинив кримінальне правопорушення, одружений, має на утриманні трьох двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочку Алісу, 08.06.2024, з якими проживає однією сім`єю; перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 і 15.10.2024 зазначений орган надав ОСОБА_4 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до завершення мобілізації, як чоловіку на утриманні якого перебувають троє і більше дітей – на строк до завершення мобілізації,
4) наявність суспільного інтересу в спрощенні процедури притягнення винного до кримінальної відповідальності та сприяння оперативності здійснення правосуддя;
5) наявність суспільного інтересу в укладенні угоди, яке є гарантією пом`якшення покарання обвинуваченому внаслідок досягнутого між ним та стороною обвинувачення компромісу;
6) наявність обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме: щире каяття; визнання вини й активне сприяння розкриттю злочину та добровільна пожертва грошових коштів у сумі 200 000,00 грн на підтримку Збройних Сил України;
7) відсутність обставин, які б згідно зі ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_4 .
В угоді міститься інформація про повне визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Вчиненням інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення не заподіяно матеріальних збитків, а тому відомості щодо необхідності часткового звільнення обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення кримінальних правопорушень в угоді не зазначені.
Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_4 у разі затвердження угоди та на яке обвинувачений надав згоду, засвідчивши її власним підписом – за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
Сторони дійшли згоди щодо звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
Окрім зазначеного, в угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання відповідно до ст. 476 КПК України.
Відповідні пункти угоди містять підписи, зокрема обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисниці, а сама угода містить підписи сторін та захисника, що також підтверджено учасниками провадження у судовому засіданні.
Позиції учасників кримінального провадження щодо угоди.
Прокурор ОСОБА_3 подану угоду про визнання винуватості підтримав, просив суд затвердити її, вказавши про відповідність угоди вимогам чинного законодавства, добровільність її укладення, належність кримінальних правопорушень до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угод про визнання винуватості, а також, що існують достатні фактичні дані для визнання обвинуваченим своєї винуватості у інкримінованому кримінальному правопорушенні, яка підтверджується сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказів. Також прокурор вважає, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Вчиненим кримінальними правопорушеннями не спричинено шкоду, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Обвинувачений позитивно характеризується, несудимий, має трьох неповнолітніх дітей 2018, 2020 та 2024 року народження. Щиро розкаявся, активно сприяв і сприяє розкриттю кримінального правопорушення. Обвинувачений добровільно здійснив пожертву на підтримку ЗСУ в сумі 200 000,00 грн. Заявив, що підтримка ЗСУ має особливий суспільний інтерес у даний час. Укладення угоди має наслідком швидкий розгляд кримінального провадження й притягнення винного до кримінальної відповідальності, сприяє індивідуальній та загальній превенції. Щодо визначеної угодою міри покарання прокурор вказав, що узгоджене покарання буде достатнім для досягнення цілей та мети покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 добровільність наміру щодо укладення угоди підтвердив та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. Повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється, шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку, готовий понести узгоджене покарання, зробив для себе належні висновки та ніколи в майбутньому не вчинить подібного чи будь-якого іншого кримінального правопорушення.
В ході судового засідання визнав вину в учиненні кримінального правопорушення відповідно до викладення його обставин у обвинувальному акті. Зазначив, що він разом із захисницею були ініціаторами укладення угоди про визнання винуватості, цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, наполягає на її укладенні. Відповідальність за невиконання угоди відома. Готовий понести узгоджене покарання.
Захисниця обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатка ОСОБА_5 погодилася з формулюванням обвинувачення, викладеним в обвинувальному акті. Вважає, що угода відповідає інтересам суспільства. Також адвокатка ОСОБА_5 підтримала угоду про визнання винуватості, просила суд її затвердити. Вважає, що умови угоди про визнання винуватості в повному обсязі відповідають вимогам законодавства, її укладення є добровільним, а тому вона підлягає затвердженню.
Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність і ухваленні вироку, та положення закону, якими вона керувалась.
Сторони кримінального провадження після призначення судового розгляду кримінального провадження на підставі ухвали суду скористались своїми процесуальними правами та надали суду угоду про визнання винуватості від 12.06.2026.
Проаналізувавши зміст обвинувального акта від 26.03.2024 та угоду про визнання винуватості від 12.06.2026, дослідивши надані сторонами матеріали, заслухавши учасників провадження, суд дійшов таких висновків.
Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону, у тому числі щодо правової кваліфікації та узгодженого сторонами покарання.
Суд установив, що укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угода містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність.
Так, фактичні обставини, описані в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження ОСОБА_4 , цих обставин та визнання ним своєї вини у присутності захисниці дають суду підстави дійти висновку про існування обґрунтованих підстав для визнання винуватості обвинуваченого.
Беручи до уваги вказані в обвинувальному акті та угоді дій обвинуваченого ОСОБА_4 , який, за версією сторони обвинувачення вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, у сукупності із підтвердженням обвинуваченим ОСОБА_4 фактичних обставин, за яких він вчинив інкримінований злочин, дають підстави дійти висновку про те, що сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 .
Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення такої угоди.
Як встановлено з пояснень сторін, угода про визнання винуватості укладена за ініціативою обвинуваченого ОСОБА_4 за участі його захисниці – адвокатки ОСОБА_5 .
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів.
Згідно зі ст. 12 КК України діяння, передбачене ст. 336 КК України є нетяжким злочином. 
Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
За змістом угоди, кримінальним правопорушенням шкода завдана державним і суспільним інтересам. Відповідно до змісту обвинувального акта потерпілі у цьому кримінальному провадженні відсутні. 
З огляду на відсутність потерпілих та завдання шкоди вчиненими кримінальним правопорушенням лише державним та суспільним інтересам, вимоги абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України в угоді дотримано.
За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотримались.
Так, зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарання ОСОБА_4 було враховано і дотримано положення:
1) ст. 65 КК України, а саме: сторони при визначенні виду та меж покарання виходили із положень розділів X-ХІ Загальної частини КК України й урахували характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів; взяли до уваги особу винного, зазначили обставини, що пом`якшують покарання та не вказали обставин, які б обтяжували покарання;
2) ст. 75 КК України, яка передбачає можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням.
Суд дійшов висновку, що є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, застосування ст. 75 КК України відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України. 
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.75 КК суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частиною другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років (ч.2, 3, 4 ст.75 КПК).
Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства .
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (ст. 470 КПК України).
В угоді про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 зазначив про відповідність умов угоди інтересам суспільства, які полягають: у спрощенні процедури притягнення винного до кримінальної відповідальності та сприяння оперативності здійснення правосуддя. Суд уважає, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди в даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, що в свою чергу сприятиме індивідуальній та загальній превенції. Перевіряючи наявність суспільного інтересу в укладенні угоди, суд також бере до уваги сплату ОСОБА_4 перед її підписанням добровільної пожертви в сумі 200 000,00 грн на підтримку Збройних сил України.
Ураховуючи викладене, а також беззаперечне визнання ОСОБА_4 своєї вини, на думку суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинуваченого.
Також на переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особа винного, його ставлення до вчиненого, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, осуд своєї поведінки й висловлення готовності понести призначене судом покарання вказує на його бажання виправитись. Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 розцінюються судом як ознаки щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Водночас ці обставини, на думку суду, свідчать про досягнення мети індивідуальної превенції.
Відтак суд дійшов до висновку про відсутність підстав вважати, що умови угоди про визнання винуватості не відповідають інтересам суспільства.
Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Із досліджених судом у судовому засіданні обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, пояснень сторін вбачається, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, зокрема, і з огляду на те, що обставини викладеного обвинувачення відповідно до ст. 17 КПК України не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб, окрім обвинуваченого. Угодою також не вирішується питання щодо майна третіх осіб.
Щодо добровільності укладення угоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового засідання, в присутності захисниці адвокатки ОСОБА_5 , підтвердив свій намір щодо укладення угоди та просив суд її затвердити, вказавши, що він був ініціатором укладення такої угоди і зробив це добровільно за участі захисниці.
Прокурор вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність їх укладення, як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.
На підставі цього суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.
Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Угодою не передбачено зобов`язань обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, відомості щодо вчинення інших правопорушень відсутні. Обвинувачений активно сприяв у розкритті інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується визнанням ним винуватості й має одним із наслідків укладення цієї угоди.
Також обвинувачений вказав, що визначене в угоді про визнання винуватості покарання є для нього зрозумілим і виконуваним. Обвинувачений надав згоду на призначення узгодженого в угоді покарання.
Щодо відсутності фактичних підстав для визнання винуватості.
Відсутності фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_4 суд не встановив.
З урахуванням наведених обставин суд констатує, що укладена у цьому кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.
Також суд не встановив підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, а відтак досліджена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання у виді позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України, слід звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.
Убачається, що в ході досудового розслідування кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , були понесені витрати на залучення експертів у сумі 3 786,40 грн, які слід стягнути з обвинуваченого.
Рішення щодо речових доказів
Питання про долю речових доказів належить вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України, а саме: речовий доказ у виді оригіналів документів особової справи ОСОБА_4 повернути в ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Рішення щодо запобіжного заходу
Запобіжні заходи, які були обрані до обвинуваченого на досудовому розслідуванні відповідними ухвалами слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області у виді особистого зобов`язання і цілодобового домашнього арешту втратили чинність за закінченням строку їх дії. Сторона обвинувачення заявила про недоцільність обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили. Суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.
Ураховуючи викладене, відповідно до ст. 368, 369-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, керуючись ст. 65, 75 і 76 КК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 12 червня 2026 року в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області між начальником Міжгірського відділення Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одної сторони та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , за участі захисниці обвинуваченого адвокатки ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробовування з установленням іспитового строку тривалістю три роки, зобов`язавши засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Речовий доказ у виді оригіналів документів особової справи ОСОБА_4 повернути в ІНФОРМАЦІЯ_8 (том 1 аркуші справи 119-127), всього на 9 аркушах.
Судові витрати у виді вартості судової експертизи у розмірі 3786 гривень 40 коп. (згідно з довідкою Закарпатського НДЕКЦ № СЕ/19/107-23/1184-ПЧ) стягнути з ОСОБА_4 в користь держави код ЄДРПОУ 37975895 Казначейство України одержувач ГУК у Закарпатській області Ужгородська тг/24060300 р/рахунок UA658999980313070115000007493, призначення за проведення експертизи.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копію повного тексту вироку суду вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя  	ОСОБА_1