Справа №333/7624/25
Провадження №2/333/494/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
01 червня 2026 року         м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 , представника третьої особи Петренко Г.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу №333/7624/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, треті особи – Районна адміністрація Запорізької міської ради по Космічному району як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, треті особи – Районна адміністрація Запорізької міської ради по Космічному району як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , в якому просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він та ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, разом з батьками позивача. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дитина – ОСОБА_5 . У 2022 році відповідачка залишила свою сім`ю та стала проживати окремо, а малолітня дитина – ОСОБА_5 почала проживати разом з позивачем, бабою та дідом. Своїми діями відповідачка фактично залишила свою малолітню дитину саме в такий час, коли остання потребувала постійної уваги, материнської любові, ласки, та повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків. У 2023 році працівниками центру соціальних служб було здійснено вихід за місцем проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 , і встановлено, що остання проживає у двокімнатній квартирі, з яких придатна для проживання лише одна, для тимчасового перебування дитини впродовж декількох годин, без ночівлі, умови наявні. З моменту окремого проживання відповідачка жодним чином не цікавилася станом дитини, матеріально не утримувала, будь-якої допомоги не надавала, не спілкувалася, веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями. Вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається позивач. Відповідно до судового наказу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10.08.2025 року по справі №333/6702/23 з відповідачки було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини її доходу. Проте відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів на користь дитини. Отже ОСОБА_4 , ані добровільно, ані в примусовому порядку не бажає матеріально утримувати свою дитину. Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів станом на червень 2024 року сукупний розмір заборгованості становить 11147 гривень. Відповідно до довідок, виданих Запорізькою гімназією № 90 Лівобережного відділу освіти Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, матір ОСОБА_4 за час навчання доньки у школі з класним керівником та вчителями не спілкувалась, навчанням та успіхами дитини не цікавилась, участі в батьківських зборах не брала. Основним супроводом у навчанні та вихованні дитини займається батько ОСОБА_3 , який регулярно співпрацює зі школою, що позитивно відображається на навчальному процесі дитини, завжди присутній на батьківських зборах. З метою зміни поведінки відповідачки щодо виконання батьківських обов`язків відносно дитини до Відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, було зроблено адвокатський запит про проведення бесіди з матір`ю дитини – ОСОБА_4 щодо належного виконання нею батьківських обов`язків та зміни її поведінки. Проте, змінити ставлення відповідачки до виконання батьківських обов`язків не виявилось можливим. Через відсутність спілкування відповідачки з дитиною протягом більше ніж трьох років, психоемоційний контакт, з дитиною втрачено. Відсутність надання будь-якої підтримки протягом досить тривалого часу дає підстави стверджувати про повне самоусунення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідачки, її поведінка протягом років є усталеною та чітко сформованою. З липня 2025 року позивач був мобілізований за призовом на військову службу, на теперішній час перебуває на військовій службі та захищає територіальну цілісність України. Враховуючи, що батько дитини мобілізований і з поважних причини не має можливості виконувати свої батьківські обов`язки відносно дитини, а мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дитина фактично залишилась без батьківського піклування. Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 12.08.2025 року № 4514 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », дитина тимчасово влаштована в родину до бабусі ОСОБА_2 .
03.10.2025 року від третьої особи ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що є матір`ю позивача та бабусею дитини ОСОБА_5 . Позивач з відповідачкою познайомились у 2013 році, у зареєстрованому шлюбі не перебували. Після народження дитини у 2015 році, протягом трьох років, відповідачка замість того, щоб займатися вихованням новонародженої дитини, почала вживати алкогольні напої, через що між ними відбувалися сварки, які переходили навіть у бійку. Позивач постійно приділяв значну увагу вихованню своєї доньки. Згодом відповідачка почала взагалі не ночувати вдома протягом 7-10 днів, вихованням та доглядом дитини не займалася, вешталася по хостелам, звідки позивач її постійно забирав та привозив додому в неохайному вигляді, після вживання алкогольних напоїв та з неприємним запахом. Дитині вони говорили, що мама працює на заводі, щоб не травмувати її психіку в такому маленькому віці. У 2022 році відповідачка сказала, що хоче пожити окремо, після чого залишила свою сім`ю. Малолітня дитина – ОСОБА_5 почала проживати разом з позивачем, бабою та дідом. Своїми діями відповідачка фактично повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків. У 2023 році позивач звернувся до суду про стягнення аліментів, оскільки відповідачка матеріально дитину не утримувала, будь-якої допомоги не надавала. Проте, незважаючи на рішення суду, відповідачка аліменти не сплачує, з дитиною не спілкується, участі у вихованні не приймає, з днем народження дитину не вітає. На теперішній час відповідачка веде аморальний образ життя, вживає алкогольні напої, вештається де попало, має заборгованість по сплаті аліментів. З липня 2025 року позивач був мобілізований за призовом на військову службу і на теперішній час перебуває на військовій службі. Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 12.08.2025 року дитина тимчасово влаштована до неї в родину та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За весь період тимчасового влаштування в її родину, дитина постійно знаходиться під її наглядом та опікою. Вона утримує дитину матеріально за рахунок позивача та частково за власний рахунок. Матір дитини жодного разу не поцікавилася станом дитини, матеріальної допомоги не надавала. 
Позивач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. 
Відповідачка, будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавала. 
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачки, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи – Районної адміністрації Запорізької міської ради по Космічному району як орган опіки та піклування у судовому засіданні просила прийняти рішення в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 . Для вирішення питання по суті надала висновок органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Космічному району про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .
Третя особа – ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. 
Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, представника третьої особи, думку дитини у присутності спеціаліста Відділу по Космічному району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах. 
Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 24.09.2015 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).
У 2022 році фактичні шлюбні відносини між батьками дитини припинилися. 
Згідно з судовим наказом Комунарського районного суду від 10.08.2023 року (справа №333/6702/23) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на неповнолітню дитину – ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 07.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). 
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 04.12.2025 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_4 становить 96943,85 гривень (а.с.76).
На підставі довідки, виданої Запорізькою гімназією № 90 Запорізької міської ради Лівобережного відділу освіти Департаменту освіти і науки, матір ОСОБА_4 за час навчання доньки у школі з 01.09.2022 року по 28.04.2025 року з класним керівником та вчителями не спілкувалась, навчанням та успіхами дитини не цікавилась, участі в батьківських зборах не брала (а.с.23).
Відповідно до листа Запорізького міського центру соціальних служб Запорізької міської ради від 23.10.2023 року щодо надання інформації про створення умов за місцем проживання матері ОСОБА_4 для дитини ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_4 проживає у двокімнатній квартирі, з яких придатна для проживання лише одна. У приміщені наявне водо-, електро-, газопостачання. Для тимчасового перебування дитини впродовж декількох годин, без ночівлі, умови наявні (а.с.16).
Згідно з наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 12.08.2025 року № 4514 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », дитина тимчасово влаштована в родину до бабусі ОСОБА_2 (а.с.29).
На підставі акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою обстеження умов проживання відповідачки і з`ясування її думки щодо позовних вимог, проведеного спеціалістом відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, від 23.09.2025 року, встановлено, що двері ніхто не відчинив, зовні двері виглядають занедбаними, замок виламаний, ознаки проживання будь кого відсутні. На зазначений у позовній заяві телефонний номер ніхто не відповів (а.с.63).
Згідно з актом обстеження умов проживання, проведеного спеціалістом відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, від 23.09.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 , дитина ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_3 , бабусею ОСОБА_2 і дідусем ОСОБА_6 . Зі слів бабусі та дитини, ОСОБА_4 постійно зловживала алкогольними напоями, наразі місце її перебування не відоме. Зі слів дитини, коли матір мешкала з ними, постійно на неї кричала, не приділяла увагу, якщо виходили на прогулянку ОСОБА_4 була нетвереза. Не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав (а.с.64). 
Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Космічному району наданий суду висновок про доцільність позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11.08.2023 року по справі №333/6407/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за ч.1 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №254987, складеним 27 липня 2023 року інспектором СЮП ВП ЗРУП ГУПН в Запорізькій області Арєховкою В.О., ОСОБА_4 має на вихованні малолітню доньку ОСОБА_5 , в проміжок часу з 04.07.2023 р. по 24.07.2023 р. не мешкала за місцем мешкання своєї малолітньої доньки та в зазначений час ухилялась від покладених на неї обов`язків щодо забезпечення необхідних умов щодо виховання, життя та здоров`я своєї малолітньої доньки. У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що вона більше 10 років проживала в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Від цих відносин у них є спільна донька ОСОБА_7 , 2015 р.н. Вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_2 , разом з батьками ОСОБА_3 . Внаслідок погіршення відносин з цивільним чоловіком ОСОБА_3 вона вирішила припинити спільне з ним проживання, тому 04 липня 2023 року пішла з вищевказаної квартири, донька ОСОБА_8 залишилась зі своїм батьком за місцем свого постійного проживання. Вона по можливості надає матеріальну допомогу на утримання дитини, спілкується з нею, але забрати доньку за місцем свого тимчасового проживання зараз не може, оскільки не має нормальних умов для проживання дитини.
Відповідно до частин другої, третьої статті 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У судовому засіданні в присутності спеціаліста Відділу по Космічному району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради була опитана дитина ОСОБА_5 , яка суду зазначила, що з народження мешкає з бабусею та дідусем. Батько наразі перебуває у ЗСУ. До призову на військову службу останній піклувався про неї, цікався її навчанням, водив до лікарів, наразі постійно телефонує. З матір`ю останній раз спілкувалася у 2023 році.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 29.04.2020 у справі №522/10703/18.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі №640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17. Тобто, судова практика щодо застосування положень статті 164 Сімейного кодексу України є усталеною.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 2015 року народження, яка проживає разом з батьком, дідом і бабою, позивачем і його представником не надано.
Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача і його представника щодо ухилення від виконання відповідачкою батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Законодавцем визначено, що при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.
Суд вважає, що родинний зв`язок між матір`ю і дитиною можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання.
У даній справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися із своєю дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка наразі проживає з батьком, бабою і дідом. 
При цьому, слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків матері і дитини чи непорозуміння між батьками може мати тимчасовий характер і не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. А та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається батько і бабуся, а мати проживає окремо від дитини та, як вказує позивач, майже не спілкується з нею, не свідчить безумовно про те, що відповідачка не бажає брати участі в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Щодо доводів позивача про несплату відповідачкою аліментних платежів на утримання дитини, то суд враховує, що сама лише несплата відповідачкою аліментів не є безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки існують інші правові механізми впливу на платника аліментів в разі допущення ним порушень.
Недостатня участь матері у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач і його представник не довели.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав суд зазначає таке.
Статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд при ухваленні рішення враховує обставини, наведені у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини, однак з огляду на вищевикладене є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам самої дитини.
Так, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав є недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому наведено лише загальні формулювання про не виконання відповідачкою батьківських обов`язків. Поруч з цим, у висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав; не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Також у висновку органу опіки та піклування не встановлені фактичні обставини свідомого умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення. Посилання на складення адміністративного протоколу за ч.1 ст.184 КУпАП є безпідставним, адже відповідне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім того, у Висновку не вказано фактичних обставин, на підставі яких визначено, що ОСОБА_4 зловживає алкоголем. 
Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що відмова в задоволенні позову про позбавлення матері дитини батьківських прав є виправданою з огляду на вік дитини.
Проживання дитини разом з батьком, бабою і дідом саме по собі не свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Позивачем і його представником не підтверджено системної асоціальної поведінки відповідачки, злісної вини в ухиленні від виконання нею батьківських обов`язків. При цьому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Таким чином, матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які дають однозначні підстави вважати, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини, які можуть бути підставою для позбавлення її батьківських прав. 
При цьому позивач і його представник при розгляді спору не довели суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач не навів жодної із підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України та відповідно не надав належних доказів для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Разом з тим, враховуючи поведінку відповідачки та її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і попередити її про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків – позбавлення її батьківських прав. Контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків покласти на органи опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Космічному району.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.
Керуючись ст.51 Конституції України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 150, 164, 166 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.223, ст.ст.2, 4, 10-13, 77-80, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України, суд - 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_3 (РНОКПП – НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП – НОМЕР_3 ) про позбавлення батьківських прав, треті особи – Районна адміністрація Запорізької міської ради по Космічному району як орган опіки та піклування (код ЄДРПОУ 37573541), ОСОБА_2 , – відмовити повністю. 
Попередити ОСОБА_4 (РНОКПП – НОМЕР_3 ) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і про можливі наслідки у разі її неналежного виконання батьківських обов`язків – позбавлення батьківських прав, а також покласти на органи опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Космічному району контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків.
Копію заочного рішення надіслати відповідачці не пізніше двох днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 01 червня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя          С.С. Тучков