ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 440/10955/24
касаційне провадження № К/990/46382/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Гончарової І.А., 
суддів – Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року (головуючий суддя – Довгопол М.В.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя – Присяжнюк О.В.; судді: Калиновський В.А., Спаскін О.В.)
у справі № 440/10955/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Кременчук»
до Головного управління ДПС у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Кременчук» (далі – ТОВ «ТД Кременчук», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі – ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просило суд:
визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Полтавській області про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 05 вересня 2024 року № 36781 про відповідність ТОВ «ТД Кременчук» критеріям ризиковості платника на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку;
зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області виключити ТОВ «ТД Кременчук» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, платник зазначив, що спірне рішення комісії регіонального рівня є протиправним і необґрунтованим, оскільки контролюючий орган не розкрив змісту податкової інформації, яка б підтверджувала ризиковість конкретних господарських операцій товариства, а обмежився посиланням на загальні відомості щодо операцій з контрагентами та накопичення залишків товару. Позивач наголошував, що господарські операції, зазначені у рішенні від 05 вересня 2024 року № 36781, стосувалися переважно податкових накладних, поданих на реєстрацію ще у 2022 році, тобто за межами періоду, який може бути врахований для прийняття рішення про відповідність платника пункту 8 Критеріїв ризиковості. Також товариство вказувало, що на момент здійснення відповідних операцій окремі контрагенти не були віднесені до переліку ризикових платників податку, а сам по собі подальший статус контрагента не може автоматично свідчити про ризиковість операцій позивача. Крім того, платник посилався на те, що контролюючий орган уже перевіряв відповідні обставини у межах податкових перевірок, однак за результатами такої перевірки не встановив обставин, які б підтверджували ризиковість господарських операцій товариства з контрагентами, зазначеними у спірному рішенні. На думку позивача, подані ним пояснення та документи підтверджували невідповідність товариства критеріям ризиковості, однак комісія регіонального рівня не надала їм належної оцінки.
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 30 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, позов задовольнив.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, судові інстанції виходили з того, що оскаржуване рішення комісії регіонального рівня не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості індивідуального акта, оскільки контролюючий орган не розкрив змісту податкової інформації, яка б підтверджувала ризиковість конкретних господарських операцій позивача, не довів належними доказами задіяність товариства у ризикових операціях та не конкретизував, які саме документи платник мав надати для підтвердження невідповідності критеріям ризиковості. Суди зазначили, що саме по собі посилання контролюючого органу на коди податкової інформації 11, 12, 13, операції з контрагентами, щодо яких прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості, а також на накопичення залишків товару не є достатнім для висновку про відповідність товариства пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку без наведення конкретних обставин, які визначають ризиковість відповідних господарських операцій. З огляду на встановлену протиправність спірного рішення суди дійшли висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є не лише скасування рішення комісії від 05 вересня 2024 року № 36781, а й зобов`язання контролюючого органу виключити ТОВ «ТД Кременчук» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС у Полтавській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, оскільки дійшли помилкового висновку про протиправність рішення комісії регіонального рівня від 05 вересня 2024 року № 36781. Відповідач вважає, що комісія діяла в межах повноважень та у встановленому законом порядку, а спірне рішення містить усі необхідні відомості, зокрема пункт Критеріїв ризиковості платника податку, коди податкової інформації, типи операцій, періоди їх здійснення, коди товарів згідно з УКТ ЗЕД та податкові номери контрагентів, задіяних у відповідних операціях. ГУ ДПС у Полтавській області також посилається на те, що суди не надали належної оцінки наявній у контролюючого органу податковій інформації щодо накопичення позивачем залишків нереалізованих товарів за відсутності достатніх місць для їх зберігання, здійснення операцій з контрагентами, щодо яких прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості, результатам документальної перевірки, а також інформації, отриманій від Територіального управління БЕБ у Полтавській області. Крім того, податковий орган зазначає, що суди попередніх інстанцій фактично обмежилися формальною оцінкою спірного рішення, не дослідили належним чином матеріали, які стали підставою для його прийняття, та не врахували, що платник не надав контролюючому органу документів, які могли б свідчити про його невідповідність критеріям ризиковості платника податку. Податковий орган також покликається на правові висновки Верховного Суду щодо використання контролюючими органами податкової інформації як способу інформаційно-аналітичного забезпечення їх діяльності та зазначає, що віднесення платника до переліку ризикових є реалізацією повноважень контролюючого органу у сфері податкового контролю.
Ухвалою від 10 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Полтавській області.
16 грудня 2025 року від платника надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи податкового органу не спростовують правильність висновків судових інстанцій.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі – ПК України) реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.
Відповідно до пункту 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів — комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з пунктом 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – Порядок № 1165).
Пунктом 1 Порядку № 1165 визначено, що цей Порядок визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, права та обов`язки їх членів.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків — сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку, показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.
Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій.
Пунктом 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.
У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку. 
У рішенні зазначається підстава та інформація, за якою встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
У разі відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з пунктом 8 додатка 1 у відповідних полях рішення зазначаються детальна інформація, за якою встановлено відповідність критеріям ризиковості платника податку, тип операції, період здійснення господарської операції, код згідно з УКТЗЕД/Державним класифікатором/умовним кодом товару, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції, дата включення платника податку, задіяного в ризиковій операції, до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
У рішенні про відповідність платника податку вимогам пункту 8 додатка 1 комісія регіонального рівня зазначає наявну інформацію, що свідчить про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, виявлену під час моніторингу господарських операцій, відображених у податкових накладних/розрахунках коригування, поданих для реєстрації в Реєстрі, у тому числі податкових накладних/розрахунках коригування, реєстрацію яких зупинено.
При цьому не може бути підставою для розгляду питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з пунктом 8 додатка 1 операція, відображена у податковій накладній/розрахунку коригування, дата реєстрації якої/якого у Реєстрі припадає на період, що перевищує 180 днів до дати прийняття рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку.
Пунктом 8 додатка 1 «Критерії ризиковості платника податку на додану вартість» до Порядку № 1165 визначено, що у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Спір у цій справі стосується правомірності рішення комісії регіонального рівня від 05 вересня 2024 року № 36781 про відповідність ТОВ «Торговий дім Кременчук» пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 340/474/20, від 05 січня 2021 року у справі № 640/10988/20, від 05 січня 2021 року у справі № 640/11321/20, від 19 листопада 2021 року у справі № 140/17441/20, від 30 листопада 2021 року у справі № 340/1098/20 сформував підхід, відповідно до якого рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості може бути предметом судового оскарження, а під час вирішення таких спорів суди мають досліджувати і надавати оцінку змісту оскаржуваного рішення, змісту протоколу засідання комісії, наданим контролюючим органом документам, порядку прийняття рішення та повноваженням комісії контролюючого органу.
Також у зазначених постановах Верховний Суд виходив з того, що контролюючий орган, приймаючи рішення з посиланням на наявну податкову інформацію, яка визначає ризиковість здійснення господарської операції, має обґрунтувати, на підставі якої саме інформації він дійшов такого висновку, та надати належні й допустимі докази на підтвердження цієї інформації.
Зазначений підхід є застосовним до спірних правовідносин.
Верховний Суд звертає увагу, що включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, хоча і є елементом превентивного автоматизованого моніторингу, однак має безпосередній вплив на можливість платника здійснювати господарську діяльність, зокрема через зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування та необхідність подання додаткових пояснень і документів.
Тому рішення комісії регіонального рівня має бути таким, щоб платник міг зрозуміти, які саме обставини стали підставою для висновку про його ризиковість, які операції визнані ризиковими, у який період вони здійснювалися, з якими контрагентами, за якими товарами чи послугами, а також які документи, на думку контролюючого органу, не підтверджують невідповідність платника критеріям ризиковості.
Саме зазначення коду податкової інформації або відтворення загального змісту відповідного коду не є достатнім, якщо з рішення та матеріалів, на які посилається контролюючий орган, неможливо встановити конкретні фактичні підстави віднесення платника до переліку ризикових.
У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що предметом оскарження є рішення комісії ГУ ДПС у Полтавській області від 05 вересня 2024 року № 36781, прийняте за результатами розгляду повідомлення ТОВ «ТД Кременчук» від 27 серпня 2024 року № 30/04-01 про подання інформації та копій документів щодо невідповідності платника критеріям ризиковості.
До цього повідомлення платник додав 46 документів, які, на його переконання, підтверджували невідповідність товариства критеріям ризиковості та були достатніми для виключення його з відповідного переліку.
Суди попередніх інстанцій установили, що спірне рішення містить посилання на коди податкової інформації 11, 12 та 13, а саме:
11 — накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності (недостатності) місць для їх зберігання (власних, орендованих складських приміщень) відповідно до поданої до контролюючих органів звітності;
12 — постачання товарів (послуг) платнику(ам) податку, щодо якого(их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку;
13 — придбання товарів (послуг) у платника(ів) податку, щодо якого(их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку.
Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що у рішенні № 36781 зазначено типи операцій, періоди їх здійснення, коди товарів згідно з УКТ ЗЕД, податкові номери контрагентів, а також дати включення таких контрагентів до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості.
Разом з тим, суди дійшли висновку, що наведення цих реквізитів саме по собі не підтверджує обґрунтованості рішення та не розкриває змісту податкової інформації, яка визначає ризиковість конкретних господарських операцій позивача.
Верховний Суд погоджується з таким висновком.
Наведення у рішенні типу операції, періоду її здійснення, коду товару, податкового номера контрагента та дати включення контрагента до переліку ризикових платників є необхідним елементом форми рішення за пунктом 8 Критеріїв ризиковості, однак така інформація має бути змістовно пов`язана з конкретною податковою інформацією, яка пояснює, у чому полягає ризиковість відповідної операції платника.
Інакше рішення зводиться до формального відтворення даних інформаційних систем ДПС та не забезпечує платнику реальної можливості зрозуміти підстави такого рішення і подати документи для їх спростування.
Щодо коду податкової інформації 11 контролюючий орган послався на накопичення залишків нереалізованих товарів за відсутності або недостатності місць для їх зберігання.
Водночас суди врахували, що позивач заперечував таку підставу та посилався на документи щодо зберігання товару, зокрема на наявність договірних відносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Аврора-2020» щодо приймання, зберігання та відпуску товарів хімічної та пов`язаних з нею галузей промисловості, а також на інвентаризаційні документи і результати перевірок.
За таких обставин контролюючий орган мав не лише зазначити код податкової інформації 11, а й конкретизувати, який саме товар, у якій кількості, у який період і за яких обставин накопичувався без достатніх місць зберігання, чому надані платником документи не підтверджують наявність місць зберігання або є недостатніми, а також які саме документи платник не подав для спростування цієї підстави.
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що таких пояснень спірне рішення не містить, а контролюючий орган не довів належними доказами правомірності застосування коду податкової інформації 11 до позивача.
Щодо кодів податкової інформації 12 та 13 контролюючий орган посилався на постачання і придбання товарів у платників податку, щодо яких прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку.
Оцінюючи ці підстави, суди правильно виходили з того, що сам по собі факт здійснення операцій із контрагентом, щодо якого прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості, не є самостійним і достатнім доказом ризиковості господарських операцій позивача.
Для застосування пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку контролюючий орган має довести не лише факт наявності рішення про ризиковість контрагента, а й зв`язок такої інформації з конкретною господарською операцією платника, її змістом, періодом, обсягом та ризиком порушення норм податкового законодавства.
Зазначене узгоджується з правовою природою пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку, який стосується наявності податкової інформації, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, а не лише формальної участі в ланцюгу постачання платника, щодо якого прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості.
Суди попередніх інстанцій також врахували, що позивач заперечував можливість автоматичного поширення негативних наслідків статусу ризиковості контрагентів на нього, зокрема з огляду на те, що частина господарських операцій відбулася до прийняття щодо відповідних контрагентів рішень про відповідність критеріям ризиковості.
Верховний Суд погоджується, що ризиковість контрагента, установлена після здійснення господарської операції, не може сама по собі ретроспективно свідчити про ризиковість операції платника податку. Контролюючий орган повинен довести, у чому саме полягає ризиковість операцій позивача, а не обмежуватися констатацією подальшого статусу його контрагента.
Суд касаційної інстанції виходить з того, що обов`язок суду дослідити надані контролюючим органом документи не означає обов`язку погодитися з будь-якою податковою інформацією лише тому, що вона сформована в межах інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.
Податкова інформація може бути підставою для прийняття рішення про відповідність платника пункту 8 Критеріїв ризиковості лише за умови, що така інформація є конкретною, стосується господарських операцій платника, дає можливість ідентифікувати відповідні операції, період їх здійснення, контрагентів та товари/послуги, а також дозволяє платнику ефективно спростувати висновок контролюючого органу.
У цій справі контролюючий орган не довів, що спірне рішення відповідає таким вимогам.
Верховний Суд також ураховує, що рішення від 05 вересня 2024 року № 36781 прийнято за результатами розгляду інформації та копій документів, поданих платником на підтвердження невідповідності критеріям ризиковості.
За таких умов комісія регіонального рівня повинна була не лише повторно викласти наявну податкову інформацію, а й оцінити подані платником документи та зазначити, які саме документи не надані платником і які могли б свідчити про його невідповідність критеріям ризиковості.
Суди попередніх інстанцій установили, що контролюючий орган не конкретизував перелік документів, які позивачу необхідно було надати, не вказав, за який саме період такі документи необхідні, і не пояснив, чому надані платником документи не спростовують підстави ризиковості за кодами 11, 12 та 13.
Такий підхід контролюючого органу не відповідає пункту 6 Порядку № 1165, оскільки позбавляє платника можливості зрозуміти, які саме документи та щодо яких операцій, на думку податкового органу, є недостатніми або відсутніми.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що суди не врахували результати документальної перевірки та інформацію, отриману від Територіального управління БЕБ у Полтавській області, Верховний Суд зазначає таке.
Сама по собі наявність податкової інформації, результатів податкового контролю або інформації правоохоронного органу може бути врахована комісією регіонального рівня під час вирішення питання про відповідність платника критеріям ризиковості.
Однак така інформація не звільняє контролюючий орган від обов`язку розкрити у рішенні зміст обставин, які визначають ризиковість конкретних господарських операцій платника, і довести правомірність прийнятого рішення під час судового розгляду.
Наявність кримінального провадження або інформації правоохоронного органу без установлених у передбаченому законом порядку обставин, які підтверджують залучення позивача до протиправної діяльності або фіктивність конкретних господарських операцій, не є достатньою самостійною підставою для висновку про відповідність платника пункту 8 Критеріїв ризиковості.
Тому посилання контролюючого органу на лист Територіального управління БЕБ у Полтавській області та матеріали податкової інформації не спростовує висновків судів попередніх інстанцій про недостатню мотивованість спірного рішення.
Верховний Суд відхиляє посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 826/1902/15, від 18 вересня 2018 року у справі № 818/398/15, від 27 серпня 2019 року у справі № 540/2077/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 480/4006/18, від 03 березня 2020 року у справі № 240/3665/19.
Зазначені висновки сформульовані за іншого нормативного регулювання або стосувалися дій контролюючого органу щодо внесення та опрацювання податкової інформації в інформаційних базах. Натомість у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Порядок № 1165, який прямо передбачає прийняття рішення про відповідність/невідповідність платника критеріям ризиковості, його адміністративне та судове оскарження, а також виключення платника з переліку ризикових у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, доводи податкового органу про те, що спірне рішення є лише проявом службової діяльності з інформаційно-аналітичного забезпечення і не створює для платника правових наслідків, не відповідають чинному нормативному регулюванню та актуальній практиці Верховного Суду.
Посилання відповідача на порушення судами норм процесуального права зводяться до незгоди з оцінкою доказів та повторюють аргументи, які були предметом перевірки судів попередніх інстанцій.
Водночас касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили, що суди неправильно застосували норми матеріального права або допустили такі порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконних судових рішень.
Колегія суддів також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про належність обраного позивачем способу захисту.
Пунктом 6 Порядку № 1165 передбачено, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня за основним місцем обліку платника податку виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Отже, скасування рішення про відповідність платника критеріям ризиковості без зобов`язання контролюючого органу виключити платника з відповідного переліку не забезпечило б ефективного поновлення порушеного права позивача.
За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову є правильними.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення — без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова