ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 921/244/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Приватного акціонерного товариства 
«Тернопільський кар`єр» - не з`явився, 

Збаразької міської ради Тернопільської області - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенбуд» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Збаразької міської ради Тернопільської області

на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 (у складі колегії суддів: Желік М.Б. (головуючий), Галушко Н.А., Орищин Г.В.)

у справі № 921/244/25

за позовом Приватного акціонерного товариства «Тернопільський кар`єр» 
до Збаразької міської ради Тернопільської області,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенбуд»,
про визнання припиненим права оренди,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Тернопільський кар`єр» (далі - ПрАТ «Тернопільський кар`єр») звернулося до суду з позовом до Збаразької міської ради Тернопільської області (далі - Збаразька міська рада), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенбуд» (далі - ТОВ «Сенбуд»), у якому просило визнати припиненим право оренди позивача щодо земельної ділянки площею 8,0000 га з кадастровим номером 6122488800:01:001:1111 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд, що пов`язані з користуванням надрами, за межами населеного пункту на території Черниховецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27358533 від 22.12.2015, прийняте державним реєстратором Смолинською В.В. Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, номер запису про інше речове право: 12671917 від 21.12.2015 згідно з договором оренди землі № 93, укладеного 09.12.2015 між ПрАТ «Тернопільський кар`єр» та Тернопільською обласною державною адміністрацією.
Позовні вимоги обґрунтовано обставинами анулювання Державною службою геології та надр України дії спеціального дозволу на користування надрами від 28.01.2021 № 134, у зв`язку із чим позивач втратив законні підстави для використання земельної ділянки за цільовим призначенням, що є підставою для визнання припиненим права оренди позивача щодо земельної ділянки за договором оренди землі від 09.12.2015 № 93.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 позов задоволено частково; визнано припиненим з 29.03.2023 право оренди ПрАТ «Тернопільський кар`єр» земельної ділянки площею 8,0000 га з кадастровим номером 6122488800:01:001:1111 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд, що пов`язані з користуванням надрами, за межами населеного пункту на території Черниховецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27358533 від 22.12.2015, прийняте державним реєстратором Смолинською В.В. Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, номер запису про інше речове право: 12671917 від 21.12.2015, згідно з договором оренди землі № 93, укладеним 09.12.2015 між ПрАТ «Тернопільський кар`єр» та Тернопільською обласною державною адміністрацією; стягнуто зі Збаразької міської ради на користь ПрАТ «Тернопільський кар`єр» 1 211,20 грн витрат зі сплати судового збору та 6 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 апеляційну скаргу Збаразької міської ради задоволено частково. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 у справі № 921/244/25 змінено та викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови, в решті оскаржене рішення залишено без змін. Судовий збір покладено на скаржника.
Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 заяву ПрАТ «Тернопільський кар`єр» про ухвалення додаткової постанови задоволено частково. Стягнуто зі Збаразької міської ради на користь ПрАТ «Тернопільський кар`єр» 5 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у березні 2026 року Збаразька міська рада подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПрАТ «Тернопільський кар`єр» про стягнення витрат не правничу допомогу.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, скаржник посилається на те, зокрема, що при стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину 8 статті 129 ГПК щодо прийняття доказів, а саме додаткової угоди про розірвання попереднього договору поза межами встановленого строку; суд не дослідив належним чином докази, що стосуються обґрунтованості укладення нового договору, та не встановив відсутність доведеності необхідності його укладення позивачем. Разом із тим суд неправильно застосував положення статті 126 ГПК щодо критеріїв співмірності витрат, застосувавши їх формально, без належної оцінки обставин справи. Зокрема, не було враховано, що справа не є складною, правова позиція позивача залишалася незмінною, представництво інтересів здійснювалося тим самим адвокатом, що і в суді першої інстанції, а відзив на апеляційну скаргу за своїм змістом фактично дублює позовні вимоги та обґрунтування. Судом не враховано правова позиція щодо недопустимості використання механізму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу як способу надмірного збагачення, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, а також правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц стосовно того, що при визначенні розміру відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності, необхідності та розумності адвокатських витрат з урахуванням конкретних обставин справи.
Ухвалою Верховного Суду від 30.04.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 921/244/25 за касаційною скаргою Збаразької міської ради з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.06.2026.
02.06.2026 Збаразька міська рада через систему «Електронний суд» подала клопотання про проведення судового засідання 03.06.2026 без участі її представника, при цьому зауважила, що касаційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.
Учасники справи своїх представників в судове засідання не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.
Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання. 
Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв зазначених учасників справи, окрім відповідача, щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є їхнім правом, а не обов`язком, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом статті 123 ГПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Загальне правило розподілу судових витрат передбачено в частині 4 статті 129 ГПК, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У частині 2 статті 126 ГПК установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК).
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК).
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції установив, що з метою отримання правничої допомоги щодо захисту інтересів позивача у цій справі на стадії апеляційного розгляду укладено договір від 22.01.2026 № 02/26 між адвокатом Заплітною І.А. та ПрАТ «Тернопільський кар`єр» про надання правничої допомоги, за умовами якого клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, доручає адвокату, а адвокат зобов`язується відповідно до доручення клієнта забезпечити захист, представництво, надання іншої правової допомоги, що передбачена статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у справі № 921/244/25 на етапі апеляційного перегляду. 
Відповідно до пункту 5.1 договору сторонами погоджено, що розмір гонорару за участь адвоката у розгляді справи судом апеляційної інстанції становить 10 000,00 грн. Оплата гонорару здійснюється до першого судового засідання. 
Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до завершення розгляду справи судом апеляційної інстанції (пункт 3.1. договору).
Інтереси позивача в суді апеляційної інстанції представляла адвокат Заплітна І.А., повноваження якої підтверджено ордером на надання правничої допомоги серії ВО № 1131666 від 12.02.2026.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, поданого до суду апеляційної інстанції 13.02.2026, позивач зазначив, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000,00 грн, а в судовому засіданні 23.02.2026 в суді апеляційної інстанції представник позивача заявила усне клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі № 921/244/25 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
20.02.2026 ПрАТ «Тернопільський кар`єр» через систему «Електронний суд» подало клопотання (вх. № 01-04/1560/26 від 23.02.2026) про долучення доказів понесених витрат на правничу допомогу. 
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано такі докази: договір про надання правничої допомоги від 22.01.2026 № 02/26; акт приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2026; платіжна інструкція від 19.02.2026 № 13196 та платіжна інструкція від 19.02.2026 № 13209 на загальну суму 10 000,00 грн. 
Як свідчить акт приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2026, адвокатом Заплітною І.А. надавалися такі послуги згідно з умовами договору: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 921/244/25; участь у засіданні Західного апеляційного господарського суду у справі № 921/244/25, що відбулося 18.02.2025. Загальна вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн. Сторони підтвердили, що клієнтом прийнято надані адвокатом послуги у повному обсязі. У сторін відсутні будь-які претензії одна до одної щодо часткового виконання умов договору.
Суд апеляційної інстанцій установив, що зазначені докази подано позивачем в строк, встановлений частиною 8 статті 129 ГПК.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
При цьому на предмет відповідності критеріям, зазначеним у частині 5 статті 129 ГПК, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 ГПК.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 169 ГПК).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Так, Збаразька міська рада скористалася правом щодо подання заперечення (вх.№ 01-04/1979/26 від 06.03.2026) на заяву позивача про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та просила відмовити ПрАТ «Тернопільський кар`єр» у задоволенні заявлених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу з таких підстав:
- компенсація витрат на правничу допомогу допускається лише за умови доведення їх фактичності, необхідності та розумності, натомість у цій справі підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала складного правового аналізу, оскільки його зміст базується на матеріалах позовної заяви, а обсяг фактично виконаної роботи є мінімальним;
- відзив не містить нових обґрунтувань, нових обставин чи доказів, які б спростовували правову позицію відповідача, аргументи, викладені у ньому, мають оціночний характер та не підтвердженні належними та допустимими доказами;
- 10.02.2025 між позивачем та адвокатом укладено договір про надання правничої допомоги щодо представництва інтересів клієнта у справі про визнання припиненим договору оренди без права обмеження представництва розглядом справи в місцевому господарському суді і сторонами погоджено фіксований розмір витрат адвоката у сумі 15 000,00 грн, який включає підготовку необхідних документів та участь у судових засіданнях як у першій, так і в апеляційній інстанції; строк дії цього договору триває, розгляд справи триває, додаткових угод про його дострокове припинення матеріали справи не містять;
- судом першої інстанції в оскарженому рішенні зазначено, що обґрунтованим є розмір витрат адвоката за розгляд справи в місцевому господарському суді у сумі 12 000,00 грн, однак враховуючи часткове задоволення позовних вимог сума, що підлягає до стягнення становить 6 000,00 грн;
- вимога про стягнення додаткових 10 000,00 грн за участь адвоката в суді апеляційної інстанції є безпідставною, оскільки за таких умов гонорар фактично втрачає ознаку фіксованого та перевищує узгоджену сторонами суму в 15 000,00 грн;
- заявлена сума не підтверджена належними доказами, договір не визначає окремої вартості підготовки відзиву на апеляційну скаргу, не передбачає погодинного розрахунку чи іншого механізму формування саме суми в розмірі 10 000,00 грн; позивачем не надано підтвердження часу витраченого адвокатом, не доведено необхідності такого обсягу витрат у справі, що не є складною, не підтверджено співмірність заявленої суми характеру та обсягу виконаних робіт; заявлені витрати є довільними, завищеними та належним чином не обґрунтованими. 
Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу дослідив матеріали справи та проаналізував подані ПрАТ «Тернопільський кар`єр» документи на підтвердження таких витрат в цій справі, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, застосував критерії розумності розміру заявлених заявником до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, урахував всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі, результат розгляду справи (часткове задоволення позову) та, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, урахувавши, що правова позиція ПрАТ «Тернопільський кар`єр» була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору у судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат Заплітна І.А. надавала правову допомогу товариству у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, відповідно, була обізнаною у справі з усіма деталями, що з неї випливають, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в сумі 5 000,00 грн.
Такі висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, у питаннях розподілу судових витрат, на які послалася Збаразька міська рада в обґрунтування підстави касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції.
Доводи касаційної скарги щодо подання позивачем доказів на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу поза межами строку, встановленого частиною 8 статті 129 ГПК, спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції обставинами подання таких доказів, на підставі яких суд ухвалив судове рішення про розподіл судових витрат, у встановлений процесуальним законом строк, про що зазначено вище.
При цьому необхідно зауважити, що клопотання ПрАТ «Тернопільський кар`єр» вх.№01-04/2066/26 від 10.03.2026) про долучення додаткових доказів на підтвердження понесених витрат, залишено судом апеляційної інстанції без розгляду як подане поза межами встановленого процесуальним законом строку.
Водночас суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача щодо необхідності врахування судом при вирішенні питання розподілу судових витрат договір про надання правової допомоги від 10.02.2025 № 04/25, укладений між позивачем та його представником, оскільки позивач розмір витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, договором про надання правової допомоги від 10.02.2025 04/25 не обґрунтовував. При цьому на виконання вимог законодавства на підтвердження реальності, розміру та обсягу судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі № 921/244/25 позивачем було долучено договір про надання правничої допомоги від 22.01.2026 № 02/26; акт приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2026; платіжні інструкції від 19.02.2026 № 13196 та від 19.02.2026 № 13209 на загальну суму 10 000,00 грн, які є належними та достатніми для підтвердження факту їх понесення.
Разом із тим суд апеляційної інстанції з огляду на такі доводи відповідача правомірно послався на принцип свободи договору, закріплений у статті 627 Цивільного кодексу України, що в свою чергу у цьому випадку не порушує вимоги законодавства, принципи розумності та справедливості при вирішенні питання розподілу судових витрат.
З урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, що розглядається, зазначені скаржником доводи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання розподілу судових витрат з огляду на підстави оскарження є необґрунтованими, отже, підстава касаційного оскарження судового рішення, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Доводи, наведені в касаційній скарзі, що стосуються процесу доказування, оцінки доказів судом, фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих учасниками справи доказів і встановлення нових обставин справи, проте відповідно до норм статті 300 ГПК зазначене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а додаткової постанови суду апеляційної інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Збаразької міської ради Тернопільської області залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у справі № 921/244/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв 

І.С. Міщенко