ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року Справа № 915/1456/25 
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,
за участю:
секретаря судового засідання: Шевченко Т.В.,
представника прокуратури: Бескровної І.І.,
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: першого заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області 
в інтересах держави в особі: Доманівської селищної ради Миколаївської області,
до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),
про: розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки.

в с т а н о в и в:

Перший заступник керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Доманівської селищної ради Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №53/2-7741вих-25 від 08.10.2025 (вх.№14248/25 від 08.10.2025), поданою в електронному вигляді, в якій просить суд:
- розірвати Договір оренди земельної ділянки площею 5,29 га з кадастровим номером 4822785000:10:000:0097 від 17.02.2009 б/н, укладений між Доманівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який 25.03.2009 зареєстровано у Доманівському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП “Центр Державного Земельного Кадастру”, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.03.2009 №040901300015;
- зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути у розпорядження територіальної громади в особі Доманівської селищної ради (код ЄДРПОУ 04376386) земельну ділянку загальною площею 5,29 га з кадастровим номером 4822785000:10:000:0097, що знаходиться в межах території Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. 
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що згідно Договору оренди земельної ділянки б/н від 17.02.2009 площею 5,29 га з кадастровим номером 4822785000:10:000:0097, що знаходиться в межах території Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області та доданих до позовної заяви документів, а також посилаючись на ст.ст.6, 7, 13, 14, 19, 131-1, 143 Конституції України, ст.23 Закону України “Про прокуратуру”, ст.ст.1, 2, 5, 12, 93, 96, 117, 122, 141, 152, 206 Земельного кодексу України, ст.ст.4, 51 Водного кодексу України, ст.ст.2, 11, 15-17, 319, 324, 373, 386, 612, 625, 626, 629, 651, 759, 783, 792 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 2, 13, 15, 21, 24, 25, 31, 34, 35 Закону України “Про оренду землі”, ст.288 Податкового кодексу України вказує, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів, що є підставою для розірвання такого договору, а також встановлені й інші порушення відповідачем істотних умов договору, який упродовж більш 8 років не здійснював сплату орендної плати за Договором, хоча не міг не бути обізнаним про необхідність проведення таких платежів внаслідок підписання Договору оренди землі, що містить умови, які зобов`язують орендаря вносити періодичні платежі за користування землею до місцевого бюджету Доманівської селищної ради. Крім того, систематична несплата орендної плати свідчить про істотне порушення орендарем такої умови Договору оренди земельної ділянки, як внесення орендної плати, що є достатньою підставою для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення земельної ділянки.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2025, - справу №915/1456/25 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.
Оскільки, відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд на підставі ч.ч.6, 8 ст.176 ГПК України здійснив відповідний запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) та інших персональних даних, що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо ОСОБА_1 .
Згідно відповіді №1879340 від 10.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ); дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.11.2025.
12.11.2025 суд ухвалив відкласти розгляд справи на 16.12.2025.
Ухвалою суду від 16.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2026.
02.02.2026 суд ухвалив відкласти розгляд справи на 10.03.2026.
Як вбачається з Єдиного державного демографічного реєстру адреса реєстрації відповідача є: Миколаївська обл., м.Баштанка, вул.Олександр Сизоненка, буд.6, кв.2.
Ухвали суду від 13.10.2025, 12.11.2025, 16.12.2025 та 02.02.2026 по даній справі були надіслані судом за адресою реєстрації відповідача згідно ЄДДР, але повернулись до суду з відміткою АТ “Укрпошта” “адресат відсутній”.
Згідно із ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Також судом 13.11.2025, 16.12.2025 та 02.02.2026 у відповідності до ч.4 ст.122 ГПК України було здійснено опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України (http://www.reyestr.court.gov.ua/), якими повідомлено відповідача про дату, час і місце розгляду даної справи.
За таких обставин враховуючі приписи п.5) ч.6 ст.242 ГПК України суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідач не скористалися наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи прокуратури не спростував.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п.1) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки.
Відповідач явку повноважних представників у судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників від позивача та відповідача.
Представник прокуратури у судовому засіданні 10.03.2026 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
У судовому засіданні 10.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення до 18.03.2026.
Вступна та резолютивна частини рішення підписані судом 18.03.2026 без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.
Щодо підстав представництва прокуратурою інтересів держави в особі Доманівської селищної ради Миколаївської області.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно ч.3 ст.23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
Відповідно до п.п.“в”, “є” ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. 
Згідно ст.189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.
Також статтею 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. 
Підпунктом 1 п.“б” ч.1 ст.33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. 
Згідно п.19 ч.1 ст.64 Бюджетного кодексу України, ст.ст.10, 265 Податкового кодексу України плата за землю, в тому числі орендна плата, є доходами сільського бюджету, а тому їх одержувачем і, відповідно, особою, права якої порушуються внаслідок несплати таких платежів до бюджету, є відповідна сільська рада. 
Прокурор у позові стверджує, що більш того, як зазначалось вище за змістом, в силу положень ст.83, ч.1 ст.122, п.24 розділу Х “Перехідні положення” ЗК України спірна ділянка наразі за законом належить до земель комунальної власності Доманівської селищної ради. 
Відповідно до ст.ст.319, 386 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 
Згідно зі ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду. 
Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган державної влади та місцевого самоврядування здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.
Таким чином, наразі органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Доманівська селищна рада. 
Водночас, попри очевидність та тривалість порушення інтересів держави та громади, селищною радою заходів до стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за Договором не вжито, питання про його дострокове розірвання та повернення землі в судовому порядку не ініційовано.
Зокрема, Вознесенською окружною прокуратурою повідомлено Доманівську селищну раду про виявлені порушення вимог законодавства з посиланням на відповідні докази та запропоновано вжити заходів до захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом (запит від 20.05.2025). 
Відповідно до інформації селищної ради від 22.05.2025 №129 заходи до розірвання договору оренди не вживались, оскільки остання не володіє інформацією щодо місця проживання ОСОБА_1 . Окрім того повідомлено, що позов про дострокове розірвання не заявлявся, оскільки відсутнє фінансування на судові витрати. 
Враховуючи, що спірна ділянка відноситься до земель комунальної власності, невжиття селищною радою протягом розумного строку після отримання повідомлення про наявність порушень інтересів держави заходів до їх поновлення є підставою звернення прокурора до суду. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 №912/2385/18. 
Більш того, як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18, сам факт не звернення до суду відповідного органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. 
Крім цього, в постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 920/839/20 визначено, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України “Про прокуратуру”.
Враховуючи викладене, на підставі ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, наявні підстави для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах держави в особі Доманівської селищної ради. 
За таких обставин, суд погоджується з доводами прокурора про наявність у даній справі, як державного, так і суспільного інтересу, що вимагає представництва прокурором інтересів Доманівської селищної ради. 

Щодо суті спору, суд дійшов наступних висновків.
Вознесенською окружною прокуратурою під час реалізації повноважень, визначених ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України “Про прокуратуру”, виявлені порушення вимог законодавства при використанні земельної ділянки в комплексі з водним об`єктом на території Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. 
Установлено, що розпорядженням голови Доманівської районної державної адміністрації від 05.11.2008 №502 затверджено проект землеустрою та надано в оренду терміном на 49 років ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 5,29 га з кадастровим номером 4822785000:10:000:0097 із земель запасу за межами населеного пункту в межах території Доманівської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення). 
На підставі вказаного вище розпорядження 17.02.2009 між Доманівською районною державною адміністрацією та громадянином України ОСОБА_1 укладено Договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір), який 25.03.2009 зареєстровано у Доманівському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП “Центр державного земельного кадастру”, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.03.2009 за №040901300015. Строк дії вказаного договору становить 49 років. 
Відповідно п.п.1.1, 2.1 Договору в оренду передано земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення) загальною площею 5,29 га, в тому числі: під ставками - 2,97 га, гідротехнічними спорудами - 0,34 га, пасовищами - 1,98 га. 
Пунктом 2.3 Договору визначено, що загальна нормативна грошова оцінка земельної ділянки з коефіцієнтом індексації 3,022 становить 42621,89 грн. 
За приписами ст.13 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Статтею 15 Закону України “Про оренду землі” визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. 
Положенням статті 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. 
Орендна плата за землю, в силу положень ст.21 Закону України “Про оренду землі”, це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. 
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). 
У відповідності до п.288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Пунктом 288.4 ст.288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. 
Так, відповідно до розділу 4 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовому виразі у розрахунку 130 грн за гектар, що становить 687,7 грн у рік. 
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі, при цьому, грошова оцінка земельних ділянок не є сталою і змінюється з проведенням щорічної індексації згідно чинного законодавства. Орендна плата вноситься на розрахунковий рахунок Доманівської селищної ради щомісячно рівними частинами. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 120% облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. 
Згідно ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Даний обов`язок щодо своєчасного внесення орендних платежів також закріплено у п.п.9.4.4 Договору. 
За приписами ст.24 Закону України “Про оренду землі” орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, що відповідає положенням п.9.1 Договору.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням, в силу положень ст.509 Цивільного кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
У відповідності до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст.193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 792 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Своєчасна сплата земельного податку або орендної плати є обов`язком землекористувача, визначеним у ст.96 Земельного кодексу України. 
В силу положень ч.ч.1, 4 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, а центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. 
Пунктом 58 Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин”, який набрав чинності з 27.05.2021, доповнено розділ Х “Перехідні положення” Земельного кодексу України п.24, яким передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. 
Тобто, з 27.05.2021 землі, що розташовані за межами населених пунктів, перейшли у комунальну власність та право розпорядження ними перейшло до повноважень відповідних сільських, селищних, міських рад. 
За приписами ч.ч.1, 4, 5 ст.148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. 
Внесення змін до договорів оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору. Вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень із розпорядження земельними ділянками державної власності від одного органу до іншого, а також при переході права власності на земельні ділянки від держави до територіальної громади і навпаки та при переході права власності на земельні ділянки від однієї територіальної громади до іншої. 
Аналогічні вимоги передбачені у п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України. Зокрема, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. 
Прокурор стверджує, що ФОП Кульбацькому С.Д. було передано в оренду земельну ділянку у комплексі з водним об`єктом, що розташована на території Доманівської селищної ради. 
Відповідно до ст.5 Водного кодексу України до водних об`єктів місцевого значення належать: поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання. 
За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 30.07.2025 №1265/10 наданий у користування Кульбацькому С.Д. ставок розташований в руслі пересихаючого струмка без назви, лівої притоки річки Чортала, яка є правою притокою річки Південний Буг, району басейну річки Південний Буг, та належить до водних об`єктів місцевого значення. 
З огляду на викладене, власником (розпорядником) спірної земельної ділянки у комплексі з водним об`єктом є Доманівська селищна рада. 
Відповідно до інформації Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області від 05.05.2025 №4318/14-29-13-08-01-2, згідно даних інтегрованих карток платника, які обліковуються в ІТС “Податковий блок” за фізичною особою Кульбацьким С.Д. існує податковий борг з орендної плати фізичних осіб (ккдб 18010900) до місцевого бюджету Доманівської селищної громади Вознесенського району Миколаївської області в сумі 10634,68 грн. 
У зв`язку з наявною заборгованістю з орендної плати, 05.05.2025 податковим керуючим ГУ ДПС у Миколаївській області складено Акт опису майна №20/14-29-13 22-18 на суму податкового боргу 10634,68 грн, номер запису про обтяження: 31933965, підготовлено матеріали для передачі до відділу супроводження судових спорів та стягнення заборгованості управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Миколаївській області з метою направлення позову щодо стягнення податкового боргу за рахунок грошових коштів. У зв`язку з цим, питання про стягнення заборгованості прокурором не ставиться. 
Наявність заборгованості за використання відповідачем земельної ділянки також підтверджується інформаціями Доманівської селищної ради від 09.05.2025 №120, від 22.05.2025 №129. 
З метою стягнення заборгованості з орендної плати селищною радою на адресу відповідача скеровано претензійний лист від 26.02.2024 №84. Відповідне поштове відправлення відповідачем отримано не було та 18.03.2024 повернулось без вручення з відміткою “за закінченням терміну зберігання”.
Втім, відповідач в повній мірі обізнаний про необхідність своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендні платежі за договором в силу як обставини підписання його умов, так і через загальнодоступність зазначених вище норм законодавства щодо обов`язковості належного виконання відповідних зобов`язань. 
Проте, на даний час відповідач у добровільному порядку заборгованість не погасив. 
Прокуратура вказує, що вищезазначене свідчить про систематичне порушення відповідачем зобов`язань за Договором оренди земельної ділянки б/н від 17.02.2009 у вигляді несплати орендної плати. 
Приписами ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України та положеннями ч.1 ст.15, ст.ст.24, 25 Закону України “Про оренду землі” визначено, що зобов`язання до яких віднесено і Договір оренди землі, повинні виконуватись належним чином і являються обов`язковими до виконання сторонами, а орендна плата із зазначенням строків та порядку її внесення є істотною умовою договору оренди землі, що дає право орендодавцю вимагати її своєчасного внесення та покладає на орендаря обов`язок вчасно вносити такий платіж. 
За приписами ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Згідно ст.32 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. 
Спірним договором також передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п.12.3 Договору).
Пунктом “д” ч.1 ст.141 Земельного кодексу України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати. 
Оскільки основною метою Договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця, згідно зі ст.ст.13, 21 Закону України “Про оренду землі” є своєчасне отримання ним орендної плати у встановленому розмірі, то систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, може бути підставою для розірвання такого договору. 
При цьому, сам факт систематичного порушення договору оренди землі щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, не зважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. 
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 та постановах Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 610/941/24, від 10.09.2021 у справі № 650/628/19-ц, від 17.06.2020 у справі № 615/1499/17, від 30.07.2020 у справі №479/1073/18 та від 07.10.2020 у справі № 484/4708/18, від 06.03.2019 у справі № 183/262/17. 
Окрім того, встановлені й інші порушення відповідачем істотних умов договору. 
Так, відповідно до ст.96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля. 
Указане кореспондується з вимогами ст.44 Водного кодексу України, зокрема, землекористувачі зобов`язані не допускати заподіяння шкоди господарським об`єктам та об`єктам навколишнього природного середовища; утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої; здійснювати погоджені у встановленому порядку технологічні, лісомеліоративні, агротехнічні, гідротехнічні, санітарні та інші заходи щодо охорони вод від вичерпання, поліпшення їх стану, а також припинення скидання забруднених стічних вод. 
Пунктом 9.1 Договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; додержання екологічної безпеки землекористування, державних стандартів, норм і правил; додержання режиму використання водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
У відповідності до ст.ст.35, 43 Закону України “Про охорону земель”, власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу; вжиття заходів щодо запобігання погіршенню водних живих ресурсів. 
Згідно з Договором оренди, відповідач прийняв в оренду земельну ділянку з водним об`єктом в стані придатному для використання за цільовим призначенням - риборозведення, ділянка не має недоліків, що можуть перешкоджати їх ефективному використанню, тому відповідно вищевказаних вимог законодавства та умов Договору мав забезпечити його збереження у стані не гіршому, ніж на момент відведення (п.п.1.1, 2.4, 5.2, 9.4 Договору).
Водночас, прокурором у кримінальному провадженні № 42023152040000049 від 29.09.2023, з метою пошуку інформації щодо стану використання земельної ділянки загальною площею 5,29 га із земель запасу за межами населеного пункту с.Зброшкове в межах території Доманівської селищної ради за Договором оренди від 17.02.2009, укладеного між Доманівською РДА та Кульбацьким С.Д., проведено огляд комп`ютерних даних (знімків) програми Google Earth Pro.
За результатами вказаного огляду, із застосуванням функції історичних зображень, яка містить шкалу з відповідними датами, здійснено перехід на зображення за травень 2012 року, на якому наявна частина водного об`єкту площею близько 1,0 га, інша частина земельної ділянки має ознаки сільськогосподарського обробітку та наявність сільськогосподарських культур, що є порушенням вимог ст.ст.87, 88 Водного кодексу України та ст.60 Земельного кодексу України, щодо заборони ведення сільського господарства на землях зайнятих водними об`єктами та їх прибережними захисними смугами, та свідчить про неналежне виконання Кульбацьким С.Д. умов Договору оренди земельної ділянки б/н від 17.02.2009.
Також, із застосуванням функції історичних зображень, яка містить шкалу з відповідними датами, здійснено перехід на зображення за серпень 2013 року, на вищевказаній земельній ділянці був наявний водний об`єкт, за липень 2017 року та жовтень 2016 року вбачається вже наявність ознак болотистої місцевості, проте за липень-серпень 2019 року та липень 2020 року встановлено відсутність ознак водного об`єкту. 
Крім того, відповідно до протоколу огляду від 24.07.2024, складеного у рамках кримінального провадження №42023152040000049 від 29.09.2023, встановлено, що на вказаній земельній ділянці відсутні будь-які ознаки водного об`єкту та гідроспоруд, на ній наявний очерет, кущі, трава та дерева. 
Останнє сталося внаслідок бездіяльності орендаря щодо запобігання заростанню і пересиханню ставка та невикористання його протягом тривалого часу для цілей риборозведення, що у свою чергу свідчить про істотне порушення умов договору. 
Окрім того, як вбачається зі змісту самого Договору та інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 30.07.2025 №1265/10 у користуванні Кульбацького С.Д. перебуває ставок, який належить до водних об`єктів місцевого значення, та його прибережну захисну смугу. 
Відповідно до ст.51 Водного кодексу України водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт. 
Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Згідно з Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» від 04.11.2020 договори оренди водних об`єктів, укладені в порядку, визначеному законодавством, до набрання чинності цим Законом діють у строки та на умовах, визначених такими договорами. Поновлення таких договорів здійснюється без проведення земельних торгів у порядку укладення договорів оренди землі. 
Сторони договорів оренди водних об`єктів, договорів оренди земельних ділянок під водними об`єктами, укладених до набрання чинності цим Законом, які не містять умов щодо розміру орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований водний об`єкт, або щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, зобов`язані були визначити такі умови протягом року з дня набрання чинності цим Законом, а саме до 02.03.2022.
Таким чином, указаним вище договором в оренду передано земельну ділянку в комплексі з водним об`єктом, отже, спірний договір має бути приведено у відповідність вимогам ст.51 ВК України, ст.14 Закону України «Про аквакультуру» та розробленому Типовому договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 №572. 
Разом із тим, укладений з відповідачем Договір оренди земельної ділянки б/н від 17.02.2009 не приведено у відповідність до вимог законодавства, розмір орендної плати за водний об`єкт не визначено. Таким чином, до спірного Договору наразі не внесені відповідні зміни та не відображені істотні умови договору, які встановлені чинним законодавством для договору оренди водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою під ним. 
Стаття 653 ЦК України встановлює правові наслідки розірвання договору, відповідно до частини другої якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. 
Відповідно до ст. 34 Закону України “Про оренду землі”, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. 
За ст.42 Господарського кодексу України підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. 
Одним з основних принципів підприємницької діяльності, згідно ст.43 Господарського кодексу України, зокрема, є вільний вибір видів підприємницької діяльності: “Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом”. 
Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.06.2007 проведено державну реєстрацію Кульбацького Сергія Дмитровича в якості суб`єкта господарювання – фізичної особи-підприємця, а припинено його діяльність 24.06.2011. 
Прокуратура стверджує, що таким чином Кульбацький С.Д. на момент укладення договору та отримання в оренду спірної земельної ділянки, діяв як фізична особа-підприємець, що підтверджується доданим до позову витягом, а земельну ділянку отримав для цілей ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення). 
При цьому слід врахувати, що за змістом ст.1 Закону України «Про аквакультуру” аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.
Стаття 1 Закону України “Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів” визначає, що рибогосподарська діяльність - це діяльність юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців , пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо. 
Згідно ст.2 Закону України «Про рибу, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них” вирощування риби, інших водних живих ресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх ділянках) та континентальному шельфі України дозволяється суб`єктам господарювання за наявності позитивної ветеринарно-санітарної оцінки стану водних об`єктів. 
Відповідно до Національного класифікатору України “Класифікація видів економічної діяльності”, затвердженого наказом Держспоживстандарту від 11.10.2010 за №457, що групує види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, КВЕД рибництво (аквакультура) за кодом 03.2 віднесено до коду А «СІЛЬСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО, ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО ТА РИБНЕ ГОСПОДАРСТВО”.
Тобто, діяльність Кульбацького С.Д., як сторони за спірним договором спрямована на розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури, а також їх реалізацію і має на меті отримання прибутку від діяльності за вказаним договором, в силу чого вказана діяльність є підприємництвом. 
Враховуючи, що за оскаржуваним Договором відповідачу для здійснення риборозведення передано у користування земельну ділянку загальною площею 5,29 га, з яких під ставками - 2,97 га, то діяльність із риборозведення на вказаному водному об`єкті такої значної площі очевидно спрямована на здійснення підприємницької діяльності, а не на задоволення особистих потреб. 
Вказане свідчить про те, що у спірних правовідносинах Кульбацький С.Д. діяв як фізична особа-підприємець.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17 вказано, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. 
За такого господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Зважаючи на характер правовідносин у цій справі, які безпосередньо пов`язані із використанням фізичною особою - підприємцем для здійснення підприємницької діяльності земель комунальної власності з розташованими на них водними об`єктами всупереч умовам договору, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. 
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 і від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 та Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №484/3750/18. 
За твердженнями прокурора, не спростованими відповідачем, як за фізичною особою Кульбацьким С.Д. існує податковий борг з орендної плати фізичних осіб (ккдб 18010900) до місцевого бюджету Доманівської селищної громади Вознесенського району Миколаївської області в сумі 10634,68 грн у відповідності до інформації Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області від 05.05.2025 №4318/14-29-13-08-01-2, згідно даних інтегрованих карток платника, які обліковуються в ІТС “Податковий блок”.
У зв`язку з наявною заборгованістю з орендної плати, 05.05.2025 податковим керуючим ГУ ДПС у Миколаївській області складено Акт опису майна №20/14-29-13 22-18 на суму податкового боргу 10634,68 грн, номер запису про обтяження: 31933965, підготовлено матеріали для передачі до відділу супроводження судових спорів та стягнення заборгованості управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Миколаївській області з метою направлення позову щодо стягнення податкового боргу за рахунок грошових коштів. У зв`язку з цим, питання про стягнення заборгованості прокурором не ставиться. 
Наявність заборгованості за використання відповідачем земельної ділянки також підтверджується інформаціями Доманівської селищної ради від 09.05.2025 №120, від 22.05.2025 №129. 
Відповідно до п.12.3 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.3 ст.291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд (ч.1 ст.782 Цивільного кодексу України).
Згідно п.п.5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 “Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна” відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов`язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів. У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов`язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.
Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за Договором зі сплати орендної плати за використання земельної ділянки за спірним договором має місце більше 8 років, у зв`язку з чим за фізичною особою Кульбацьким С.Д. існує податковий борг з орендної плати фізичних осіб (ккдб 18010900) до місцевого бюджету Доманівської селищної громади Вознесенського району Миколаївської області в сумі 10634,68 грн.
Зазначене свідчить про істотне порушення орендарем такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати та є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.
Окрім того, судом встановлено й інші порушення відповідачем істотних умов договору.
Зокрема, за спірним договором в оренду було передано земельну ділянку в комплексі з водним об`єктом, отже, спірний договір має бути приведено у відповідність вимогам ст. 51 ВК України, ст. 14 Закону України “Про аквакультуру” та розробленому Типовому договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 № 572. Разом із тим, укладений з відповідачем Договір оренди не приведено у відповідність до вимог законодавства, розмір орендної плати за водний об`єкт не визначено. 
Таким чином, до спірного Договору наразі не внесені відповідні зміни та не відображені істотні умови договору, які встановлені чинним законодавством для договору оренди водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою під ним.
Статтею 653 Цивільного кодексу України встановлює правові наслідки розірвання договору, відповідно до частини другої якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Відповідно до ст.34 Закону України “Про оренду землі” у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Аналогічні положення містяться у п.7.1 Договору. 
Таким чином, з огляду на допущені відповідачем порушення істотних умов Договору щодо несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, суд вважає заявлені вимоги щодо розірвання Договору оренди земельної ділянки від 17.02.2009 та повернення земельної ділянки за цим Договором обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, позов прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5,29 га з кадастровим номером 4822785000:10:000:0097 від 17.02.2009 б/н, укладений між Доманівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який 25.03.2009 зареєстровано у Доманівському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП “Центр Державного Земельного Кадастру”, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.03.2009 №040901300015.
3. Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути у розпорядження територіальної громади в особі Доманівської селищної ради (код ЄДРПОУ 04376386) земельну ділянку загальною площею 5,29 га з кадастровим номером 4822785000:10:000:0097, що знаходиться в межах території Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Спаська, буд.28; ідент.код 02910048) 4844,80 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне судове рішення складено 19.06.2026.

Суддя М.В.Мавродієва