П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37468/25	
Суддя першої інстанції - Аракелян М.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу 297 комендатури охорони та обслуговування на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №420/37468/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування щодо не проведення звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 17 жовтня 2025 року, відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 
- зобов`язати НОМЕР_1 комендатуру охорони та обслуговування прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту від 17 жовтня 2025 року, відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року позовні вимоги задоволені частково. Суд:
- визнав протиправними дії НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування у вигляді відмови у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 17 жовтня 2025 року листом від 20 жовтня 2025 року №2079/174/22/1587пс;
- зобов`язав НОМЕР_1 комендатуру охорони та обслуговування повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17 жовтня 2025 року про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду та його правової оцінки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив. 
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга 297 комендатури охорони та обслуговування на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №420/37468/25. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, у тому числі, зазначив, що факт інвалідності згідно чинного законодавства посвідчується медичними документами, а не фактами викладеними в заяві посвідченій нотаріусом, а також не залежать від волевиявлення ОСОБА_2 , встановлюється іншим шляхом, а також іншими документами.
Зауважив, що пунктом 233 Положення №1183/2008 саме на позивача покладено обов`язок надання документів, що підтверджують підстави для звільнення. Враховуючи аргументацію та документи надані позивачем, та зважаючи на обов`язок, який покладено на нього пунктом 233 Положення №1183/2008, наявність факту відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 не підтверджено. 
Крім того, на думку апелянта, факт розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який відбувся 17 червня 2025 року під час збирання доказів про звільнення з підстав догляду за матір`ю за відсутності інших родичів, може вказувати на удаваність цього правочину, з метою приховання наявності інших родичів, які можуть та фактично надають допомогу ОСОБА_2 .
Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 не може бути підтверджуючим документом відсутності інших родичів, вона лише посвідчує справжність підпису ОСОБА_2 та її недієздатність, мати ОСОБА_1 могла вказати будь-які дані, які надають можливість її сину звільнитися з армії та не спростовує можливої наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .
Апелянт зазначив, що у висновку ЛКК від 14 січня 2025 року №2/22 про систематичність чи іншу періодичність догляду не вказано. Поняття “догляду на непрофесійній основі від фізичної особи” не є тотожним поняттю “постійний догляд”, позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
На переконання апелянта, ні довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 05 червня 2024 року серії 12 ААГ №886764, ні висновок від 24 червня 2024 року №225 не є документами, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю позивача та наявність підстав передбачених частиною 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
За таких підстав просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що нотаріально посвідчена заява, яка була подана разом з рапортом, та яка є додатком до адміністративного позову, є фактом підтвердження того, що ОСОБА_2 обирає свого сина для здійснення за нею постійного стороннього догляду та, відповідно, потребує такого догляду. Дана нотаріально завірена заява підтверджує саме цей факт, а не факт встановлення інвалідності, як неправильно трактує апелянт.
Позивач звернув увагу суду, що ані Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ані Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454, ані жодним іншим нормативно-правовим актом не визначено повноважень 297 комендатури охорони та обслуговування перевіряти дійсність або удаваність правочину. Доказів іншого відповідачем не надано, як і не надано доказів, які б підтверджували що будь-хто інший надає будь-яку допомогу ОСОБА_2 , хоча вона цього потребує.
Просить апеляційну скаргу 297 Комендатури охорони та обслуговування залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року - без змін.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
30 березня 2026 року недоліки усунуто.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року відкрите апеляційне провадження.
09 квітня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
04 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу в НОМЕР_1 комендатурі охорони та обслуговування Міністерства оборони України.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід 2 групи, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 - мати позивача.
Також в матеріалах справи міститься:
- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; матері ОСОБА_2 ;
- довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ №716610 видане ОСОБА_2 (встановлено 2 групу інвалідності; причина-загальне захворювання; безстрокове);
- медичний висновок ЛКК №2/22 від 14 січня 2025 року ОСОБА_2 із зазначенням – потребує постійного стороннього нагляду;
- висновок №2/22 від 14 січня 2025 року на ім`я ОСОБА_2 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі; рекомендовано соціальні послуги денного догляду, догляду дома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи;
- свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 17 червня 2025 року;
- заява ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиною дитиною, працездатною і зобов`язаною відповідно до чинного законодавства України утримувати її, здійснювати постійний сторонній догляд. Інших працездатних осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати немає;
- витяг з реєстру територіальної громади Ренійської територіальної громади: ОСОБА_2 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
- відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі від 05 липня 2025 року №2220/53/24.23-114 на заяву ОСОБА_1 щодо отримання повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про його народження, в якому зазначено, що оскільки за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про його народження – не виявлено, у зв`язку з чим немає можливості видати повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану;
- довідка відділу соціального захисту населення Ренійської територіальної громади від 15 серпня 2025 року №420, видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що йому, відповідно до «Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі», було призначено компенсацію за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 березня 2023 року по 18 лютого 2024 року та з 01 березня 2024 року по 15 січня 2025 року;
- акт обстеження сімейного стану військовослужбовця НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування, навідника взводу охорони солдата ОСОБА_1 для прийняття рішення про звільнення його з військової служби у запас за сімейними обставинами від 16 вересня 2025 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 має зі всієї родини одного сина ОСОБА_1 , які є дієздатними за станом здоров`я, однак, в її випадку, син є військовослужбовцем НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування, комісія вважає доцільним, щоб солдат за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював за нею постійний догляд. Враховуючи всі обставини та надані документи, прийняття рішення щодо звільнення з військової служби під час проведення загальної мобілізації під час воєнного стану солдата ОСОБА_1 комісія залишає на розсуд командування НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування;
- консультаційний висновок спеціаліста щодо пацієнтки ОСОБА_2 ;
- виписка №4461 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 .
17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира взводу охорони НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування, в якому просив: «… звільнення з військової служби у запас відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через сімейні обставини або з інших поважних причин (необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи).
З розрахунком вислуги років згоден.
З вимогами Кримінального кодексу України з питань експертного контролю в частині, що стосується вмінь та навичок набутих у період служби, ознайомлений.
На квартирному обліку не перебуваю.
Прошу направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 ». 
У відповідь отримав лист 297 комендатури охорони та обслуговування від 20 жовтня 2025 року №2079/174/22/1587пс, в якому зазначено, що: «… Вами не надано необхідного пакету документів, для звільнення Вас з військової служби на підставі ч.12 ст.26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок».
До пакету документів долучено висновок ЛКК від 14 січня 2025 року №2/22 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі форми №080-4/о, виданий КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Ренійської міської ради. Висновок відповідає формі та має реквізити, визначені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року №407. Однак, відповідно запису в наведеному висновку, надається для одержання компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Вказана мета формування висновку форми №080-4/о, а саме для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, визначена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року №407.
Згідно листа відділу соціального захисту населення Ренійської міської ради від 25 липня 2025 року за №381 встановлено, що ОСОБА_1 призначена компенсація за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі з 01 березня 2024 року по 15 січня 2025 року. Тобто, з 15 січня 2025 року по теперішній час догляд ОСОБА_1 за ОСОБА_2 не здійснюється.
Отже з огляду на мету видачі наведеного висновку, останній має конкретне цільове спрямування: для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі. Між тим, посилань особою, що буде здійснювати догляд інших повноважень, вказаний висновок не містить. Також, важливо звернути увагу, що висновок від 14 січня 2025 року №2/22 не визначає потребу матері ОСОБА_1 у постійному догляді, а вказує на необхідність одержання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Надана Вами довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №716610 від 24 листопада 2020 року, в якій інформація про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, взагалі відсутня. Поняття "догляду на непрофесійній основі від фізичної особи" не є тотожним поняттю безперервний «постійний догляд», який надається позаяк останнє особі, передбачає постійний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
У наданому медичному висновку ЛКК №2/22 від 14 січня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, але вказаний висновок не є документом встановленого зразка, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року №407, який визначає потребу особи у постійному догляді. Більш того, у висновку №2/22 від 14 січня 2025 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись і самообслуговуватися, який є документом визначеного зразка, встановлено, що обидва документи видані однією датою, але інформація викладена в них значно відрізняється.
Більш того, Вами не надано документи, які підтверджують відсутність інших родичів у Вашої матері першого та другого ступеню. Заява ОСОБА_2 засвідчена нотаріусом Гнесько В.Г. лише засвідчує оригінал підпису Вашої матері та жодним чином не засвідчує зміст даної заяви, тому вважаємо, що ця інформація з Вашого боку не підтверджена.
З огляду на відсутність у висновку №2/22 від 14 січня 2025 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись і самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі складеному КНП "Центр первинно-соціальної допомоги" Ренійської міської ради, інформації про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Таким чином, зі встановлених обставин вбачається, що медичний висновок ЛКК від 14 січня 2025 року №2/22, в розумінні приписів ч.12 ст.26 Закону №2232-XII не є висновком в цілях надання військовослужбовцю права на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.
На підставі вищевикладеного, Вам відмовлено у звільненні з військової служби на підставі ч.12 ст.26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок». Рекомендую Вам, для отримання належного документу, звернуться до визначеного Постановою КМУ від 15 листопада 2024 року №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», органу».
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту від 17 жовтня 2025 року, відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII.
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Питання звільнення з військової служби, в тому числі під час дії воєнного стану, врегульовано статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу.
Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, під час дії воєнного стану підставою для звільнення є, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
У наведених законодавчих положеннях мова йде мова не про відсутність інших родичів 1-го та 2-го ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи, а саме про членів сім`ї такої особи які, відносяться до першого чи другого ступеня споріднення.
Визначення осіб, які є членами сім`ї наведено у частині 2 статті 3 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає наступне:
«Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає».
Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України право на утримання виникає за умови, якщо батьки: є непрацездатними. Непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (абзац сімнадцятий статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») .
Рівні споріднення в діючому законодавстві України визначені з метою спадкування (статті 1261-1265 Цивільного Кодексу України) та з метою оподаткування (підпункт 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 розділу 14 Податкового кодексу України).
Для реалізації свого права на звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, позивач не зобов`язаний доводити перед відповідачем за допомогою невизначених законодавством документів питання наявності або відсутності інших родичів його матері відповідного ступеня споріднення, які не є членами її сім`ї (не проживають спільно з його матір`ю і не пов`язані з нею спільним побутом).
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170), визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153.
Відповідно до п.1.5 розділу І Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання на військовослужбовців крім тих, які проходять базову військову службу, щодо: звільнення з військової служби (додаток 1).
Відповідно до положень п.12.11 розділу ХІІ Інструкції №170 перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Так, додаток 19 до Інструкції №170 визначає Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, а саме: п.5 визначено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається ч.12 ст.26 Закону №2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.
Зокрема, згідно пп.26 п.5 додатку 19 Інструкції №170 у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді;
Як вірно встановив суд першої інстанції, для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести належними доказами такі факти:
- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи;
- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Вирішуючи правомірність позиції відповідача, суд першої інстанції вірно взяв до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 квітня 2023 року у справі № 420/16689/23, за яким поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.
Верховний Суд у своїх постановах від 11 квітня 2023 року у справі №420/16689/23 та від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23 звертав увагу на недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, Верховний Суд дійшов висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, Верховний Суд вказав, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що необхідність здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, повинна бути підтверджена на вибір заявника (військовослужбовця) відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 21.02.2024 р. у справі №120/1909/23 поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
На підставі наведеного, суд вважає документи, додані до рапорту, є належним підтвердженням необхідності здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 як за особою з інвалідністю ІІ групи, оскільки факт необхідності у здійсненні останнього безпосередньо взаємопов`язаний з фактом наявності у матері позивача інвалідності.
Аналіз наведених апелянтом доводів вказує на те, що в рамках спірних правовідносин відповідач намагається покласти на позивача тягар доведення таких обставин та фактів, обов`язок по доведенню яких законодавством не передбачений, як не передбачений і спосіб такого доведення.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу 297 комендатури охорони та обслуговування залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Суддя доповідач С.В. Дегтярьова
Судді А.В. Крусян
О.В. Яковлєв