Справа № 606/2425/24 року

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2026 року м.Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Малярчука В.В.,
при секретарі Зіньковської Н.Д.,
за участі позивачки ОСОБА_1 ,
представниці позивачки ОСОБА_1 - адвокатки Скиби Л.С.,
відповідачки ОСОБА_2 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Пацули В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву представниці позивачки  ОСОБА_1 – адвокатки Скиби Людмили Сергіївни до відповідачів Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно,-
встановив :
Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Скиба Л.С., звернулась до суду із позовом до відповідачів Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Теребовлянської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач та її представник вказали, що ОСОБА_1 є правонаступником майна ОСОБА_3 на підставі заповіту від 03 лютого 2005 року, який складено останнім в користь ОСОБА_1 . Згідно із рішенням Ладичинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 15 вересня 1994 року № 8 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_3 передано у приватну власність та у постійне користування земельну ділянку площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства. Після смерті ОСОБА_3 позивачка подала заяву про прийняття спадщини, однак виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки. В подальшому, щоб отримати земельну ділянку ОСОБА_3 у власність, позивачка звернулась до Ладичинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка 23 вересня 2021 року прийняла рішення № 1288 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність». Вказаним рішенням позивачці надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.600 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у користуванні, угіддя-рілля. Під час виконання ТзОВ «Зеніт Експерт» робіт із землеустрою було виявлено, що заявлені позивачкою межі земельної ділянки перетинаються з межею ділянки із кадастровим номером 6125085000:02:001:0701, внесеної до Державного земельного кадастру і яка є повністю сформованою. Пізніше позивачці ОСОБА_1 стало відомо, що Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області відповідачці ОСОБА_2 на цю ж саму земельну ділянку надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.1200 га для ведення садівництва в с. Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель запасу. З метою вирішення зазначеного земельного питання ОСОБА_1 звернулась до Микулинецької селищної ради Тернопільської області із заявою неправомірного оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 . Рішенням постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Микулинецької селищної ради Тернопільського району від 11 січня 2022 року (протокол № 8) рекомендовано ОСОБА_2 інше місце розташування земельної ділянки, ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 витрачені кошти та оформити ОСОБА_1 документи на спірну земельну ділянку у законний спосіб. Проте, відповідачка ОСОБА_2 вказаного рішення комісії не виконала, а тому позивачка ОСОБА_1 звернулася за захистом свого порушеного права на земельну ділянку до суду із вищевказаним позовом.
Представник відповідачки ОСОБА_2 – адвокат Пацула В.О. подав до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідачка ОСОБА_2 позову не визнає, оскільки позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання права власності на невизначену (несформовану) земельну ділянку, вказавши лише місце її розташування - с. Ладичин, тобто предмет позову є віртуальним. Відповідно до ч. 1 ст.79-1 3К України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. За ч. 9.10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. 
Стаття 152 ЗК України визначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 128(3751/14-а). Жодним доданим до позову доказом не доведено, що сформована за заявою відповідачки ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером 6125085000:02:001:0701 перешкоджає спадкуванню позивачкою ОСОБА_1 чи знаходиться в межах земельної ділянки, право власності на яку належало ОСОБА_3 . Теребовлянським районним судом вже розглядався спір між тими ж сторонами, за результатами якого було ухвалено рішення від 11 червня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у позові. Предметом спору в даній справі (№ справи 606/439/23) було скасування державної реєстрації сформованої за заявою ОСОБА_4 земельної ділянки кадастровий номер 6125085000:02:001:0701 шляхом закриття поземельної книги. Розглядаючи вказаний спір, Теребовлянський районний суд дійшов висновку про його безпідставність, що підтвердив і суд апеляційної інстанції, який, зокрема зазначив, що проект по впорядкуванню присадибних і громадських земель с. Ладичин, Ладичинської сільської ради колгоспу "Жовтень" Теребовлянського району 1964 року Міністерства виробництва і заготівель сільськогосподарських продуктів Республіканського проектного інституту по землевпорядкуванню "Укрземпроект" Тернопільська землевпорядна експедиція та письмові пояснення позивача не містять жодних відомостей щодо земельної ділянки ОСОБА_3 , переданої йому у власність у 1994 році та не підтверджують, що частина переданої у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га включена до складу сформованої за заявою ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером 6125085000:02:001:0701. Тобто за наслідками судового розгляду та дослідження тих же самих доказів суди дійшли до висновку, що відсутні будь-6125085000:02:001:0701, сформована за заявою ОСОБА_2 є частиною земельної ділянки, що раніше перебувала у власності ОСОБА_3 . Про вказане, зокрема, свідчить відповідь на запит суду від архівного відділу № 7 Тернопільської РВА від 11.05.2023 року, у якому зазначається, що схеми розміщення земельних ділянок, де б були вказані площі та прізвища в архіві не виявлено. Таким чином немає жодних підстав стверджувати, що формуванням земельної ділянки 6125085000:02:001:0701 відповідачки перешкодила спадкуванню ОСОБА_1 . Виконуючи землевпорядні (топографо-геодезичні) роботи, ТОВ «Зеніт Експерт» вказало, що ним проводились роботи із визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки. Межі земельної ділянки встановлювались відповідно до заявленого ОСОБА_1 просторового розташування поворотних точок меж земельної ділянки та було встановлено, що заявлені ОСОБА_1 межі земельної ділянки перетинаються з межею земельної ділянки з кадастровим номером 6125085000:02:001:0701. За вказаних обставин просять суд відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити, у зв`язку із безпідставністю позовних вимог.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця – адвокатка Скиба Л.С. позовні вимоги підтримали із мотивів, викладених у позові та письмових доказах, долучених до справи. Просять позовні вимоги, які полягають у визнанні за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області задовольнити у повному обсязі.
Відповідачка  ОСОБА_2 та її представник – адвокат Пацула В.О. позовні вимоги не визнали із підстав, викладених у відзиві на позов, а тому просили суд відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позову, у зв`язку із безпідставністю позовних вимог.
Представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак звернувся до суду із заявою, у якій просить справу слухати у відсутності представника відповідачі, позовні вимоги визнає повністю.
Представниця третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Теребовлянської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак звернулася до суду із заявою, у якій просить справу слухати у відсутності представниці третьої особи.
Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив наступне.
Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокатка Скиба Л.С., у 2023 році звернулась до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із позовом до відповідачки  ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому після уточнення позовних вимог 11 жовтня 2023 року просила скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 6125085000:02:001:0701 площею 0.08 га в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області шляхом закриття поземельної книги.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до відповідачки  ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги.
Не погоджуючись з рішенням Теребовлянського районного суду від 11 червня 2024 року представниця позивачки ОСОБА_1 – адвокатка Скиба Л.С. оскаржила вказане рішення суду до Тернопільського апеляційного суду.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 – адвокатки Скиби Л.С. залишено без задоволення. Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року залишено без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що рішенням Ладичинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 15 вересня 1994 року № 8 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства.
3 лютого 2005 року  ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться у с. Ладичин Теребовлянського району та все інше майно, яке буде йому належати на день смерті, а також все те, на що він за законом матиме право.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.01.2016 року Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 02, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
Після смерті  ОСОБА_3 .  ОСОБА_1  в шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини, однак при оформленні спадщини виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які належали  ОСОБА_3 .
Рішенням Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 квітня 2021 року № 806 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_5  надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.1200 га для ведення садівництва в с. Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель запасу.
28 травня 2021 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, сформовано земельну ділянку площею 0.0800 га і зареєстровано у Державному земельному кадастрі із кадастровим номером 6125085000:02:001:0701, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 28 жовтня 2021 року.
Проте, через подання ОСОБА_1 до селищної ради заяви про те, що вказана земельна ділянка належала її бабі 
ОСОБА_7 та прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року селищна рада рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки у власність не прийняла.
Рішенням Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 23 вересня 2021 року № 1288 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»,  ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.6000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у користуванні, угіддя-рілля.
Підставою для прийняття зазначеного рішення стала заява  ОСОБА_1 про безоплатну передачу їй земельної ділянки у власність, тобто в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки без зазначення тієї обставини, що вона успадкувала цю земельну ділянку після смерті батька.
Під час виконання ТОВ «Зеніт Експерт» робіт із землеустрою на замовлення  ОСОБА_1 було виявлено, що заявлені нею межі земельної ділянки перетинаються з межею ділянки із кадастровим номером 6125085000:02:001:0701, внесеної до Державного земельного кадастру і яка є повністю сформованою. У зв`язку із наведеним формування земельної ділянки  ОСОБА_1 у встановлених межах є неможливим.
6 грудня 2021 року  ОСОБА_1  звернулась до Микулинецької селищної ради Тернопільського району із заявою про неправомірне надання  ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.1200 га для ведення садівництва в с. Ладичин Тернопільського району, оскільки така земельна ділянка належала її бабі  
ОСОБА_7 , яку після її смерті успадкував  ОСОБА_3 .
Рішенням постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Микулинецької селищної ради Тернопільського району від 11 січня 2022 року (протокол № 8) рекомендовано  ОСОБА_2 інше місце розташування земельної ділянки,  ОСОБА_1  повернути  ОСОБА_2 витрачені кошти та оформити  ОСОБА_1 документи на спірну земельну ділянку у законний спосіб.
Згоди щодо запропонованого Микулинецькою селищною радою Тернопільського району варіанту вирішення земельного спору сторони не досягли.
Згідно ухваленого Теребовлянським районним судом Тернопільської області рішення від 11 червня 2024 року мотивом відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 було те, що позивачкою та її представницею було не вірно обрано спосіб захисту прав позивачки на земельну ділянку.
Розглядаючи вимогу про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги суд не в змозі відновити право позивачки на спірну земельну ділянку, яку, як вважала позивачка вона успадкувала, оскільки позивачка як спадкоємець майна  ОСОБА_3 повинна спочатку оформити свої спадкові права на земельну ділянку через подання заяви нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті  ОСОБА_3 , і лише після відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на таку земельну ділянку звернутись до суду із заявою про визнання за нею права власності на вказаний об`єкт нерухомості або обрати інший спосіб захисту, який зможе відновити її порушене право.
З врахуванням наведеного вище, позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Скиба Л.С., звернулась до суду із позовом до відповідачів Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Теребовлянської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області.
Так, відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.  Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути :  визнання права.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.
За життя ОСОБА_3 рішенням Ладичинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 15 вересня 1994 року № 8 «Про передачу земельних ділянок у власність» йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства.
Однак, ОСОБА_3 не реалізував свого права на належне оформлення права власності на вказану земельну ділянку площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства.
Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).
Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (стаття 79-1 ЗК України).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частини третя, четверта статті 78-1 ЗК України).
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України).
Частиною першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України , визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).
Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Частинами другою, десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).
Отже, норми чинного законодавства чітко врегульовано процедуру державної реєстрації земельної ділянки, порядок внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельну ділянку, порядок ведення Поземельної книги та підстави для її скасування.
За перерахованих вище обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 за життя не став власником земельної ділянки площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства, що знаходиться в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області.
Згідно постанови державного нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори від 14.08.2024 року за № 505/0214 ОСОБА_8 спадкоємниці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її право порушене відповідачами, а також доказів, які б беззаперечно вказували на те, яка саме земельна ділянка перебуває у власності позивачки, та за яких підстав спадкодавець ОСОБА_3 став власником земельної ділянки площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства, що знаходиться в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області без державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації це право не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту (пункти 121-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22).
Тому суд, враховуючи законність рішення Ладичинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 15 вересня 1994 року № 8 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_3 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.35 га, вважає, що у ОСОБА_3 не виникло право власності на вищевказану земельну ділянку.
ОСОБА_3 не міг заповісти майно, яке йому не належить, він міг заповісти лише майнове право на право вимоги та право на очікування належного оформлення права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Так, майнове право – це цивільне право, що має економічну цінність і вимірюється грошовою вартістю. Воно включає право володіння, користування і розпорядження майном, а також різноманітні права вимоги та права на очікування. 
Суд зазначає, що між сторонами фактично існує спір щодо меж сусідніх земельних ділянок. Водночас, земельна ділянка, яка є предметом спору, не сформована та не була виділена спадкодавцю позивачки ОСОБА_1 у власність у встановленому законом порядку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
З урахуванням наведеного суд зазначає, що належним способом захисту прав позивачки ОСОБА_1 є визнання майнового права на володіння, користування і розпорядження спадковим майном за заповітом спадкодавця   ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства, що знаходиться в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області, а обраний позивачкою ОСОБА_1 та її представницею – адвокаткою Скибою Л.С. спосіб захисту є неналежним та не забезпечить виконання завдань цивільного судочинства.
За таких обставин, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову представниці позивачки ОСОБА_1 – адвокатки Скиби Л.С. до відповідачів Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно за заповітом на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Ладичин Тернопільського району Тернопільської області, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Керуючись ст.ст. 2,3, 13,76-81, 89, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 190, 392, 1223, 1225 ЦК України, ст.ст. 79, 79-1,125, 126, 193 ЗК України, ст.79-1 Земельного кодексу України, ст.16,24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року, суд,-
ухвалив:

У задоволенні позову представниці позивачки ОСОБА_1 – адвокатки Скиби Людмили Сергіївни до відповідачів Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно відмовити, у зв`язку із безпідставністю позовних вимог. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його отримання копії. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Роз`яснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення буде виготовлений протягом п`яти днів.

Головуючий В.В. Малярчук