Справа № 405/2697/22
2/405/57/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:
головуючого-судді:     Драного В.В.
при секретарі:     Дятел О.В.
за участі: представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5 про стягнення боргу, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 10 237 500,00 грн., що в еквіваленті станом на 14.06.2022 року за курсом НБУ становить 350 000 доларів США та судові витрати по справі. Позов обґрунтовує тим, що відповідач отримав від неї в борг 350 000 доларів США, про що 13.02.2020 року видав відповідну розписку. Вважає, що фактично між ними був укладений договір позики. Станом на 14.06.2022 року за офіційним курсом НБУ (29,25 грн./1 долар США) сума позики складає 10 237 500,00 грн., відповідач борг не повернув.
Ухвалою суду від 14.07.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.08.2022 року, за клопотанням представника відповідача, до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 31.05.2023 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 на праві власності, а саме: будинок загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: 3510100000:50:437:0055, з реєстраційним номером: 186481335101, площею 0,0899 га та на земельну ділянку з кадастровим номером: 3510100000:50:437:0055, з реєстраційним номером: 186481335101, площею 0,089 га. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.06.2023 року позовні вимоги задоволено.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26.09.2023 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.06.2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 20.12.2023 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.06.2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26.09.2023 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2024 року прийнято до розгляду справу та призначено підготовче судове засідання.
05.03.2024 року представник відповідача – адвокат Шаталов А.Ф. подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що ОСОБА_3 не є належним позивачем, оскільки спірна розписка видана в межах договору купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна – будинків за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 як гарантія погашення залишку несплаченої суми за них. Так, 20.04.2018 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 домоволодіння, що складається з двох вказаних житлових будинків. При цьому, продавцем та покупцем у нотаріально посвідчених договорах купівлі-продажу виступали матері відповідача та третьої особи – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Однак, фактично власником та продавцем був ОСОБА_5 (чоловік позивача), а покупцем – ОСОБА_4 . Зазначив, що позивач взагалі не мала жодного відношення до даних договірних відносин. В подальшому, 13.02.2020 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_4 та запропонував надати йому розписку на залишок несплаченої суми від початкової вартості реалізованого майна, яка на вказану дату становила 350 000 доларів США. Оскільки в ОСОБА_5 повинна була відбутися медична операція і він не був впевнений, що переживе її, то він попросив написати таку розписку на ім`я своєї дружини ОСОБА_3 , а тому відповідач і склав дану розписку на ім`я позивача, а не третьої особи, вказавши в ній борг за два будинки, які були придбані 20.04.2018 року. У 2021 року відповідач повернув ОСОБА_5 220 000 доларів США, що третя особа підтвердила у формі розписки. Момент складання ОСОБА_5 даної розписки зафіксований на аудіозаписі. При цьому, позивач початково вказував на розписку як на підставу позову, однак в подальшому позивач та третя особа визнали, що спірні правовідносини виникли з відносин купівлі-продажу нерухомого майна. Вказав, що відповідач не має та ніколи не мав боргових зобов`язань перед позивачем, жодних коштів у борг від неї не отримував, жодних договорів позики з нею не укладав, а сама позивач не мала фінансової можливості надати в позику такий розмір грошових коштів. За таких обставин просить відмовити у позові.
21.03.2024 року представник позивача – адвокат Коротич В.А. подав до суду відповідь на відзив на позов, в якій вказав, що шляхом написання відповідачем розписки між сторонами було укладено саме договір позики, оскільки мета позики, яка зазначена, безумовно не свідчить про те, що позика була витрачена з цією ж метою. Наданий відповідачем аудіозапис є недопустимим доказом, оскільки одержаний у незаконний спосіб. За таких обставин просить задовольнити позов.
Ухвалою суду від 13.05.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_3 01.06.2025 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи провести без її участі. У судовому засіданні 12.06.2025 року вона пояснила, що відповідач ОСОБА_4 мав борги перед нею та її чоловіком ОСОБА_5 за два будинки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . За один із будинків відповідач розрахувався з її чоловіком ОСОБА_5 , а за інший з нею відповідач не розрахувався, про що відповідач склав розписку саме на її ім`я.
Представник позивача 03.02.2026 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розгляд справи провести без його участі.У попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримав, просив їх задовольнити. Також просив при винесенні рішення зазначити в рішенні суду суму до стягнення в іноземній валюті - доларах США. 
Представник відповідача 03.02.2026 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просить розгляд справи провести без його участі.У попередніх судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Також вказав, що на дату складання спірної розписки відповідач був винен за два будинки 350 000 доларів США, які пізніше сплатив повністю. Зазначив, що спірні правовідносини виникли з правовідносин купівлі-продажу нерухомого майна, відносини позики відсутні.
Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У попередніх судових засіданнях та будучи допитаним в якості свідка пояснив, що на його матір ОСОБА_7 було оформлено два будинки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Дійсно з відповідачем були домовленості щодо покупки будинків, власником будинків була його (третьої особи) мати, всі документи були оформлені на неї, а про купівлю-продаж домовлявся він з відповідачем за ціною 900 тисяч доларів США за два будинки. Розрахунки відбувалися з третьою особою та позивачем. Відповідач найближчими роками розраховувався, але борг не погасив. Він та дружина поділили будинки матері і за будинок дружини АДРЕСА_1 , в якому вона була прописана, відповідач не розрахувався. Маючи проблеми зі здоров`ям ОСОБА_5 переживав і попросив відповідача написати розписку на залишок боргу на ім`я дружини та в своєму офісі відповідач написав вказану розписку на ім`я дружини (позивача у справі) і 350 тисяч доларів США винен за будинок дружини, за його будинок ще винен 220 тисяч доларів, але поки що у нього до відповідача претензій не має. Розписка від 13.02.2020 року стосувалася одного будинку за АДРЕСА_1 та має характер позики.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.
Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.04.2018 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_7 житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 3510100000:50:437:0055, на якій даний будинок розташований, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 289 (т. 1, а.с 71-76).
Згідно п. 1.2 за купівлю даного нерухомого майна покупець ОСОБА_6 сплачує продавцеві ОСОБА_7 грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 12 цього договору підписання договору сторонами підтверджуватиме відсутність у продавця будь-яких претензій до покупця, які б стосувалися питань оплати ціни нерухомості. 
У матеріалах справи відсутня 3 сторінка вказаного договору, тому з`ясувати який зміст пунктів 6-10 цього договору неможливо.
Також, 20.04.2018 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_7 житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 3510100000:50:437:0056, на якій даний будинок розташований, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 287 (т. 1, а.с 77-82).
Згідно п. 1.2 цього договору за купівлю даного нерухомого майна покупець ОСОБА_6 сплачує продавцеві ОСОБА_7 грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Згідно п. 10 цього договору за домовленістю сторін продаж здійснюється за 1 934 000 грн. Дані грошові кошти продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Зазначена ціан повністю відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною, її зміна після його укладення не допускається (а.с. 82).
Відповідно до п. 12 цього договору підписання договору сторонами підтверджуватиме відсутність у продавця будь-яких претензій до покупця, які б стосувалися питань оплати ціни нерухомості.
04.05.2018 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 3510100000:50:437:0055, на якій даний будинок розташований, а також житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 3510100000:50:437:0056, на якій даний будинок розташований, що підтверджується договорами дарування від 04.05.2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 321 та № 322 (т. 1, а.с. 83-88, 96-101).
13.02.2020 року ОСОБА_4 російською мовою склав розписку, в якій вказав, що він заборгував перед ОСОБА_3 350 000 доларів США за будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 149).
12.08.2021 року ОСОБА_4 російською мовою склав розписку, в якій вказав, що він заборгував перед ОСОБА_5 220 000 доларів США. Інші борги перед ОСОБА_5 відсутні. Розрахунок буде проведено в такі строки: 50 000 доларів США – до 15.08.2021 року; 50 000 доларів США – до 20.09.2021 року; 70 000 доларів США – до 15.10.2021 року; 50 000 доларів США – ОСОБА_4 надасть відповідь 18.08.2021 року. Також ОСОБА_4 зобов`язався до повернення боргу колгосп не переоформляти. 29.10.2021 року на іншій стороні даної розписки ОСОБА_5 зробив напис про те, що він отримав борг у розмірі 220 000 доларів США (т. 1, а.с. 110).
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він знайомий з відповідачем ОСОБА_4 по роботі. Йому відомо про те, що відповідач ОСОБА_4 придбав у третьої особи ОСОБА_5 два будинки за 800 000 доларів США. Так, він особисто відвозив кошти від ОСОБА_4 до ОСОБА_5 за купівлю-продаж цих будинків, а потім періодична передавав грошові кошти. У відповідача фінансових відносин з позивачем не було. Зі слів відповідача, він повністю розрахувався за два будинки, про що були укладені розписки.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Також, згідно ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 527 ЦК України кредитору дозволяється не приймати самостійно виконання зобов`язання у разі його переадресування, під яким розуміється уповноваження кредитором іншої особи на прийняття виконання від боржника, якщо така можливість передбачена договором, актом цивільного законодавства або ж випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Уповноважена кредитором особа приймає виконання (тобто вчиняє фактичні дії, зокрема щодо прийняття майна) без заміни кредитора, і всі правові наслідки настають для кредитора. Під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов`язку боржником або іншою особою. Такі повноваження можуть бути визначені, зокрема: у договорі між кредитором уповноваженою особою; у договорі між боржником та кредитором; кредитором у виданій ним довіреності. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 757/46709/16-ц.
Відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року в справі № 916/667/18.
У свою чергу, згідно ч. 5 ст. 412 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Так, Верховний Суд у своїй постанові від 20.12.2023 року, якою направив дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зробив наступні висновки:
-суди не врахували, що за загальним правилом боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Разом із тим, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто;
-поза увагою судів залишилось те, що неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм;
-суди не врахували, що, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. 
-передчасним є висновок суду першої інстанції про існування між сторонами відносин позики;
-суд апеляційної інстанції, вказавши, що між сторонами відсутні відносини позики, не встановив природу спірних правовідносин, не з`ясував природу тих відносин, які виникли між сторонами у зв`язку з написанням ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 розписки від 13.02.2020 року.
-суд першої інстанції зробив передчасний висновок про задоволення позову, натомість суд апеляційної інстанції, не з`ясувавши природу спірних правовідносин, зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
Відтак, судом встановлено та сторонами не заперечується, що між матір`ю третьої особи ОСОБА_7 та матір`ю відповідача ОСОБА_6 було укладено 2 нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу 2 житлових будинків та земельних ділянок, на яких вони розташовані, згідно яких ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 вказане нерухоме майно.
Водночас, між ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_5 склалися фактичні договірні відносини, що виникли з правовідносин купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. Так, ОСОБА_4 зобов`язався виплатити ОСОБА_5 900 000 доларів США за вказане нерухоме майно після нотаріального посвідчення вказаних договорів без визначення конкретного строку такої сплати, яке початково було зареєстроване на матір ОСОБА_4 , а ОСОБА_5 в свою чергу зобов`язався надати у власність належне його матері нерухоме майно.
Дані обставини учасники справи також не заперечують.
В подальшому, борг, що виник у ОСОБА_4 із договорів купівлі-продажу перед ОСОБА_5 було замінено позиковим зобов`язанням (новація), про що ОСОБА_4 13.02.2020 року склав відповідну розписку про зобов`язання повернути борг у розмірі 350 000 доларів США.
Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513, ст. 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Так, із розписки ОСОБА_4 від 13.02.2020 року вбачається, що було замінено сторону кредитора за цим зобов`язанням, а саме із ОСОБА_5 на ОСОБА_3 . Дана заміна зобов`язання та сторони стягувача відбулася у письмовій формі шляхом складання боржником ОСОБА_4 розписки про зобов`язання повернути саме ОСОБА_3 борг у розмірі 350 000 доларів США.
Обставина відступлення ОСОБА_5 своїй дружині ОСОБА_3 права вимоги до ОСОБА_4 первісним кредитором не заперечується.
У свою чергу, зі змісту розписки ОСОБА_4 від 12.08.2021 року вбачається, що кредитором за цим позиковим зобов`язання є ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 . 
Відповідно до ч. 2 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Водночас, доказів повторної заміни сторони стягувача із ОСОБА_3 на ОСОБА_5 у вказаному позиковому зобов`язанні за розпискою від 13.02.2020 року відповідачем не надано. При цьому, оригінал боргового документа – розписки від 13.02.2020 року - перебуває у позивача, що свідчить про те, що дане зобов`язання перед нею не виконане.
Більш того, у розписці ОСОБА_4 від 12.08.2021 року, наданій ОСОБА_5 відсутнє посилання на купівлю-продаж нерухомого майна, на відміну від розписки від 13.02.2020 року, наданій ОСОБА_3 . 
Тому суд вважає, що позикове зобов`язання за розпискою від 12.08.2021 року не пов`язане із позиковим зобов`язанням за розпискою від 13.02.2020 року, оскільки: 1) у розписках вказані різні кредитори; 2) у розписці від 12.08.2021 року відсутнє посилання на купівлю-продаж нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом у випадках, встановлених законом, з метою запобігання кримінальному правопорушенню чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
Водночас, суд не бере до уваги аудіозапис розмови (т. 1, а.с. 155), оскільки він є недопустимим доказом, так як одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Крім того, співрозмовники на даному записі не ідентифіковані, з цього аудіозапису неможливо встановити дату, час та місце, коли та де така розмова відбувалася. Відповідних експертиз про відповідність голосів конкретним особам відповідачем не заявлялось. Крім того, даний запис здійснено приховано, попередження про те, що вказана розмова вже записується, аудіозапис не містить. Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону особистих інтересів особи. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.01.2026 року в справі № 642/2981/24.
Також суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_8 , оскільки вони ґрунтуються на повідомленнях іншої особи, а саме відповідача ОСОБА_4 , який є стороною у справі.
Таким чином, внаслідок новації зобов`язання шляхом складання 13.02.2020 року ОСОБА_4 розписки ОСОБА_3 , між сторонами виникли правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 ЦК України.
При цьому, суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Такі дії суд вчиняє згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), за змістом якого суд уповноважений під час розгляду справи самостійно перевірити доводи сторін щодо порушення їх прав.
Оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію правовідносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, і самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року в справі № 500/5194/16.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також те, що безпосереднім предметом позики є грошові кошти в іноземній валюті – долар США, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором позики обов`язку повернення коштів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі еквівалентному 350 000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 12 405,00 грн. 
Також, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5 про стягнення боргу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму боргу за розпискою від 13.02.2020 року в розмірі еквівалентному 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення та судовий збір в розмірі 12405,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного суду 
міста Кропивницького В.В. Драний