Справа № 405/89/26
2-а/405/1/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026 Подільський районний суд міста Кропивницького у складі: 
головуючої судді Шевченко І.М.
за участю секретаря судового засідання Мишевець Т.І.
представника позивача – адвоката Ларіна А.С.
представника відповідача – Іванина І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницький адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ларін Анатолій Сергійович, до Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -
В С Т А Н О В И В:
В січні 2026 року позивач, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ларін А.С., за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є громадянином Китайської Народної Республіки та має право на тимчасове проживання на території України. 18.12.2025 року він, через свого перекладача ознайомився із рішенням старшого о/у в ОВС 2 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Кіровоградській області без дати про примусове повернення його до країни походження або третьої країни. Підставами для прийняття такого рішення вказано те, що перебуваючи на території України, він встановив приватні контакти з окремими військовослужбовцями ЗС України, від яких має змогу отримувати інформацію щодо фактичного стану протистояння ЗСУ збройній агресії РФ, яку в подальшому можуть використовувати розвідувальні органи КНР на шкоду державній безпеці України. Іншою підставою для прийняття оскаржуваного рішення вказується те, що він налагодив схему легалізації громадян КНР на території України шляхом фіктивного працевлаштування до спеціально створених ним фіктивних приватних підприємств з наступним отриманням посвідки на перебування в Україні. Проте, він вважає дане рішення протиправним, оскільки станом на день прийняття оскаржуваного рішення він на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, до адміністративної відповідальності позивач також не притягувався. А також він має постійне місце проживання на території України та здійснює законну підприємницьку діяльність. На території України він виключно дотримується вимог законодавства України, веде законну господарську діяльність та сплачує податки. Посилаючись на викладене у позові просить задовольнити позов.
Ухвалою судді від06.01.2026 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено справу до розгляду. 
22.01.2026 року представник відповідача, за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав відзив на позов, в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги з наступних підстав. 17.08.2024 ОСОБА_1 прибув на територію нашої держави з Республіки Молдова автотранспортним сполученням за національним паспортним документом НОМЕР_1 , виданим Китайською Народною Республікою 17.11.2023. Перебуваючи на території України, він встановив приватні контакти з окремими військовослужбовцями ЗС України, від яких має змогу отримувати інформацію щодо фактичного стану протистояння ЗСУ збройній агресії РФ, які в подальшому можуть використовувати розвідувальні органи КНР на шкоду державній безпеці України. Крім цього, Ма Конг налагодив схему легалізації громадян КНР на території України шляхом фіктивного працевлаштування до спеціально створених ним фіктивних приватних підприємств з наступним отриманням посвідки на перебування в Україні. Зокрема, встановлено, що у листопаді 2024 року останній через Кіровоградський обласний центр зайнятості оформив 5 дозволів на застосування праці іноземців (громадяни КНР), які за підготовку повного пакту документів для отримання посвідки на проживання в Україні, сплатили Ма Конгу в середньому по 10 тис. доларів США кожен. Підтвердженням вищевикладених порушень є, зокрема, пояснення громадян Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . З огляду на викладене, ОСОБА_1 знехтував вимогами законодавство України про правовий статус іноземців, тому його дії були кваліфіковані УСБУ як дії іноземця, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, а отже, відповідно до законодавства такі діяння слугували підставою для прийняття УСБУ рішення про примусове повернення до країни походження.
23.01.2026 року представник позивача Ларін А.С., за допомогою підсистеми «Електронний суд», подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Станом на день прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_1 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, до адміністративної відповідальності позивач також не притягувався. А також особа позивача має постійне місце проживання на території України та здійснює законну підприємницьку діяльність, тому вважає що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни протиправне.
23.01.2026 року відповідач подав суду докази по справі, а саме: копію рішення№61/5/2/1224/ві від 18.12.2025, копію розписки від 19.12.2025, копії пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
01.05.2026 року представник позивача Ларін А.С., за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що зі свого Електронного кабінету йому стало відомо, що сторона відповідача подала суду докази по справі, а саме: копію рішення№61/5/2/1224/ві від 18.12.2025, копію розписки від 19.12.2025, копії пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Проте, дані докази не були направлені належним чином стороні позивача, тому просить суд не брати їх до уваги, так як вони є подані неналежним чином.
В судове засідання з`явилися сторони.
Представник позивача – адвокат Ларін А.С. в судовому засіданні пояснив, що позивач вів законослухняний спосіб життя, допомагав військовим, та має безліч подяк. Законодавство ОСОБА_1 не порушував, заборон на в`їзд не має, вона була ініційована пізніше. На даний час не може в`їхати на територію України. Посилаючись на норми чинного законодавства просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача – Іванина І.І. в судовому засіданні пояснив, що СБУ було здійснено заходи, в результаті яких отримано інформацію про те, що Ма Конг встановив приватні контакти з військовими, тому було прийнято рішення на випередження, що має превентивний характер щодо примусового повернення до Ма Конг країни походження або третьої країни. Зазначив, що позивач не вчиняв ніяких порушень на території України. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов такого висновку. 
Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Судом встановлено що, ОСОБА_1 є громадянином Китайської Народної Республіки та має право на тимчасове проживання на території України до 15 вересня 2027 року, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_2 (а.с. 7).
Рішенням старшого о/у в ОВС 2 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Кіровоградській області без дати про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його залишити територію України у термін до 05.01.2026 року.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно з Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1-3 статті 2).
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі- Закон), у частині третій статті 3 якого закріплено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 4 указаного Закону визначено перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Частиною 3 статті 9 Закону №3773-VI установлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.
Згідно з частиною 6 указаної статті Закону №3773-VI продовження строку перебування та тимчасового проживання на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України.
Таким чином, відповідно до законодавства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 15.09.2027 року в установленому порядку мав право перебувати в Україні, на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 .
Згідно з частиною першою статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Як вбачається з Рішення старшого о/у в ОВС 2 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Кіровоградській області без дати про примусове повернення до країни походження або третьої країни підставами для прийняття такого рішення вказано те, що:
1.перебуваючи на території України, Ма Конг встановив приватні контакти з окремими військовослужбовцями ЗС України, від яких має змогу отримувати інформацію щодо фактичного стану протистояння ЗСУ збройній агресії рф, яку в подальшому можуть використовувати розвідувальні органи КНР на шкоду державній безпеці України.
2.Ма Конг налагодив схему легалізації громадян КНР на території України шляхом фіктивного працевлаштування до спеціально створених ним фіктивних приватних підприємств з наступним отриманням посвідки на перебування в Україні. Зокрема, в листопаді 2024 року останній через Кіровоградський обласний центр зайнятості оформив 5 дозволів на застосування праці іноземців (громадяни КНР), які за підготовку повного пакету документів для отримання посвідки на проживання в Україні, сплатили Ма Конгу в середньому по 10 тис. доларів США кожен.
Проте, ухвалюючи дане рішення про примусове повернення Ма Конг до країни походження або третьої країни, відповідачем не доведено те, що дії позивача суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, про що свідчить відсутність доказів на підтвердження будь-якої протиправної чи аморальної поведінки позивача протягом його перебування на території України, притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, окрім притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.203 КУпАП.
При розв`язанні спірних правовідносин суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 18.12.1991 року в справі «Мустакім проти Бельгії» (Moustaquim v Belgium) №12313/86. Суд підкреслив, що у випадках, коли відповідні рішення (а саме про депортацію) представляли собою втручання в права, захищені ст. 8 ЄКПЛ, слід обґрунтувати суттєву суспільну необхідність». Крім того, рішення повинні бути «співрозмірні цілям, що переслідуються законом».
Аналогічна позиція у справі «Беррехаб проти Нідерландів» від 21.07.1998 р., де Суд, виходячи із конкретних обставин, вважав, «що не було дотримано належного балансу між інтересами сторін і з цієї причини була відсутня пропорційність між заходами, що застосовувалися владою, та правовими цілями, що переслідувалися».
Верховний Суд у справі №204/521/24 виснував, що суб`єкт владних повноважень під час виконання своїх функцій повинен дотримуватися конституційних гарантій прав іноземців (стаття 26 Конституції України). Верховний Суд зазначає, що навіть в умовах воєнного стану для суб`єкта владних повноважень обов`язок застосування принципів статті 2 КАС України не скасовується, а навпаки набуває особливого значення, зокрема коли йдеться про застосування пропорційності обмежень в умовах гостроти становища в країні (військової агресії) щодо осіб, яких вони стосуються.
Також, Верховний Суд неодноразово виснував, що розглядаючи цю категорію спорів, суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Відповідно до ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, серед іншого, є верховенство права.
У постанові від 27 лютого 2025 року у справі №589/2960/23 Верховний Суд зауважив, що в умовах воєнного стану для суб`єкта владних повноважень обов`язок застосування принципів статті 2 КАС України не скасовується, а навпаки набуває особливого значення, зокрема коли йдеться про застосування пропорційності обмежень в умовах гостроти становища в країні (військової агресії) щодо осіб, яких вони стосуються. Під час перевірки рішення ДМС про примусове повернення до країни походження або третьої країни суди, керуючись вимогами статті 2 КАС України, повинні враховувати справедливий баланс інтересів держави і заявника, наявність тривалих сімейних зв`язків та відповідних наслідків для сімейного життя позивача, а також наявність чи відсутність антисоціальної поведінки, правопорушень та кримінально-караних діянь, які загрожують суспільству.
У постановах від 31 січня 2024 року у справі №204/10229/22 та від 01 лютого 2024 року у справі №344/9604/23 Верховний Суд зазначив, що у разі застосування до особи процедури примусового повернення, видворення тощо, державні органи (ДМС) зобов`язані перевірити чи не порушуватимуть такі процедури універсального й абсолютного принципу заборони вислання. Така перевірка передбачає оцінку ризику, яка має проводитися ex nunc, тобто станом на момент прийняття рішення та повинна концентруватися на передбачуваних наслідках повернення заявника в країну походження з урахуванням загальної ситуації в цій країні та особистих обставин заявника. І лише з`ясувавши наявність визначених статтею 26 Закону №3773-VI підстав для примусового повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну, а також в контексті спірних правовідносин особистих обставин заявника, можна визначити співмірність та пропорційність між застосованими до позивача заходами, передбаченими частиною першою статті 26 Закону №3773-VI, та його інтересами і правами, зокрема правом на повагу до приватного і сімейного життя подружжя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого».
Враховуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано принцип пропорційності, який вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення, а також врахування та оцінки особистих обставин та ризиків ухваленого рішення.
Отже, відповідач допустив формальне застосування положень Закону №3773-VI, не довівши, що перебування позивача ОСОБА_1 на території України без підтвердження відповідного права уповноваженими органами, призводить до такого рівня порушення прав та інтересів держави в цілому чи конкретних громадян України, яке б виправдовувало істотне порушення прав та інтересів позивача.
Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 288, 292 КАС України, суд,
У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ларін Анатолій Сергійович, до Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення старшого о/у в ОВС 2 сектору 3 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Кіровоградській області без дати про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його залишити територію України у термін до 05.01.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса – АДРЕСА_1 .
Відповідач: Управління Служби Безпеки України в Кіровоградській області, код ЄДРПОУ 20001585, адреса – м. Кропивницький, вул. Театральна, 9.

Суддя Подільського 
районного суду 
міста Кропивницького Ірина Миколаївна Шевченко