Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
01 травня 2026 року № 520/4334/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до  ОСОБА_1  про стягнення збитків (шкоди) за невиконання умов контракту,- 

В С Т А Н О В И В :
Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_3 , р/р НОМЕР_4 у Чугуївському управлінні ДКСУ в Харківській області, МФО 820172) збитки в сумі 651 600,00 грн. (шістсот п`ятдесят одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) за невиконання умов Контракту. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 отримав за умовами Контракту додаткову винагороду у загальній сумі 651600,00 грн. без достатньої правової підстави, оскільки не прибув з лікувального закладу до місця служби, що призвело до ухилення від подальшого проходження військової служби в умовах воєнного стану. Вказані обставини стали підставою для звернення військовою частиною НОМЕР_1 до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 10.03.2026 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Адміністративний позов направлено на адресу відповідача у відповідності до норм діючого законодавства 01.03.2026, що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення та поштовою квитанцією. Також, ухвалу суду від 10.03.2026 направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення, до суду повернуто поштовий конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
В силу ч. 11 ст. 126 КАС України ухвала суду є такою, що вручена відповідачу належним чином.
Відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Згідно ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами. 
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне. 
07.05.2025 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено Контракт про проходження громадянином України віком від 18 до 25 років військової служби в Збройних Силах України, Національної гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (надалі – Контракт) згідно Порядку реалізації експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби в Збройних Силах України, Національної гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2025 року №338 військовослужбовець за контрактом розвідник розвідувального відділення розвідувального взводу 1 штурмового батальйону солдат ОСОБА_1 18 листопада 2025 року вибув до Комунального некомерційного підприємства Запорізької міської ради «Міська лікарня №9» міста Запоріжжя на лікування.
Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25 листопада 2025 року №11356 військовослужбовець 25 листопада 2025 року виписаний у зв`язку з поліпшенням стану здоров`я та направлений до військової частини НОМЕР_1 . 
Проте, 25 листопада 2025 року солдат ОСОБА_1 не з`явився до місця тимчасового розташування підрозділу, а саме в населений пункт АДРЕСА_1 .
По даному факту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №5076 від 27.11.2025 призначено службове розслідування.
За результатами службового розслідування встановлено, що після проведеного лікування, 25 листопада 2025 року ОСОБА_1 виписаний у зв`язку з поліпшенням стану здоров`я та направлений до військової частини НОМЕР_1 . 25 листопада 2025 року солдат ОСОБА_1 не з`явився до місця тимчасового розташування підрозділу, а саме: в населений пункт Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області. Негайно вжиті заходи щодо з`ясування місцезнаходження солдата ОСОБА_1 , а саме: спроби встановити з ним та його рідними телефонний зв`язок, опитування співслужбовців; позитивних результатів не надали. До теперішнього часу його місцезнаходження невідоме. Тобто ОСОБА_1 вчинив діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, пов`язаного з нез`явленням до місця служби з лікувального закладу в умовах воєнного стану. Неправомірні дії солдата ОСОБА_1 полягають у неприбутті з лікувального закладу до місця служби в населений пункт АДРЕСА_1 , відсутність на військовій службі без поважних причин, тривалістю понад 3 (три) доби, з 25 листопада 2025 року по теперішній час. Вказані вище неправомірні дії солдата ОСОБА_1 призвели до його ухилення від подальшого проходження військової служби в умовах воєнного стану.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №5841 від 04 грудня 2025 року «Про результаті проведення службового розслідування», яким проведення цього службового розслідування завершено, визначено розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у разі повернення до місця служби військовослужбовця за контрактом розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_5 штурмового батальйону солдата ОСОБА_1 за нез`явлення з лікувального закладу до місця служби в умовах воєнного стану, відсутність на військовій службі без поважних причин тривалістю понад 3 (три) доби, з 25.11.2025 по час завершення службового розслідування.
Згідно розрахунку, який здійснено військовою частиною НОМЕР_1 , встановлено, що загальний розмір отриманої за умовами Контракту додаткової винагороди ОСОБА_1 на момент нез`явлення з лікувального закладу до місця служби в умовах воєнного стану, тобто на 25.11.2025, складає 651 600,00 грн., що складається з суми фактично перерахованих коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 492 500,00 грн., утриманого та сплаченого військового збору (1,5%) в розмірі 7 500,00 грн., сплаченого податку з доходів фізичних осіб (18%) в розмірі 90 000,00 грн. та сплаченого єдиного соціального внеску (22%) в розмірі 61 600,00 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Приписами частини першої статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статут), що затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. 
Згідно зі статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, що зареєстрований Міністерством юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (надалі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 15 розділу І "Загальні положення" Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. 
Порядком реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 (далі - Порядок №153), визначено механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Згідно п. 15 Порядку №153 військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - одноразова грошова допомога), у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами:
перша частина - 200000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений;
друга частина - 300000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини;
третя частина - 500000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку.
Відповідно до п. 17 Порядку №153 у разі невиконання умов контракту в частині обов`язкової безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців для громадян України, зазначених в пункті 2 цього Порядку, або не менше дванадцяти місяців для громадян України, зазначених в пункті 2-1 цього Порядку, невиплачена третя частина одноразової грошової допомоги виплачується у день звільнення з військової служби пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку: 1/6 від 500000 гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) - для громадян України, зазначених в пункті 2 цього Порядку; 1/12 від 500000 гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) - для громадян України, зазначених в пункті 2-1 цього Порядку.
У спірних правовідносинах, 07.05.2025 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено Контракт про проходження громадянином України віком від 18 до 25 років військової служби в Збройних Силах України, Національної гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (надалі – Контракт) згідно Порядку реалізації експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби в Збройних Силах України, Національної гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153.
Довідкою-розрахунком від 19.12.2025 №26/1/8828 підтверджено, що після підписання Контракту, позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу, а саме: першу частину - 200000 гривень та другу частину - 300000 гривень, що передбачено положеннями п. 15 Порядку №153. 
Як встановлено судом, за результатами проведено службового розслідування встановлено, що після проведеного лікування, 25 листопада 2025 року ОСОБА_1 виписаний у зв`язку з поліпшенням стану здоров`я та направлений до військової частини НОМЕР_1 . 25 листопада 2025 року солдат ОСОБА_1 не з`явився до місця тимчасового розташування підрозділу, а саме в населений пункт Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області. Негайно вжиті заходи щодо з`ясування місцезнаходження солдата ОСОБА_1 , а саме: спроби встановити з ним та його рідними телефонний зв`язок, опитування співслужбовців; позитивних результатів не надали. До теперішнього часу його місцезнаходження невідоме. Тобто ОСОБА_1 вчинив діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, пов`язаного з нез`явленням до місця служби з лікувального закладу в умовах воєнного стану. Неправомірні дії солдата ОСОБА_1 полягають у неприбутті з лікувального закладу до місця служби в населений пункт АДРЕСА_1 , відсутність на військовій службі без поважних причин, тривалістю понад 3 (три) доби, з 25 листопада 2025 року по теперішній час. Вказані вище неправомірні дії солдата ОСОБА_1 призвели до його ухилення від подальшого проходження військової служби в умовах воєнного стану.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №5841 від 04 грудня 2025 року «Про результаті проведення службового розслідування», яким проведення цього службового розслідування завершено, визначено розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у разі повернення до місця служби військовослужбовця за контрактом розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу 1 штурмового батальйону солдата ОСОБА_1 за нез`явлення з лікувального закладу до місця служби в умовах воєнного стану, відсутність на військовій службі без поважних причин тривалістю понад 3 (три) доби, з 25.11.2025 по час завершення службового розслідування.
Отже, за результатами проведеного розслідування прийнято рішення розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у разі повернення його до місця служби військовослужбовця за контрактом.
Згідно абз. 1 п. 21 Порядку №153 у разі систематичного невиконання військовослужбовцем умов контракту він відшкодовує в повному обсязі виплачену йому одноразову грошову допомогу, неотримана частина/частини такої допомоги не виплачується/не виплачуються.
Відповідно до абз. 2 п. 21 Порядку №153 систематичним невиконанням військовослужбовцем умов контракту вважається неналежне виконання ним або відмова від виконання взятих ним на себе під час укладення контракту обов`язків, коли він притягувався до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міноборони, Національній гвардії або Держприкордонслужбі і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
У даному випадку, доказів притягнення відповідача до кримінальної або до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.
До дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 наразі не притягнуто, лише прийнято рішення щодо розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у разі повернення його до місця служби військовослужбовця за контрактом.
Тобто, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 збитків в сумі 651 600,00 грн. за невиконання умов Контракту, заявлені позивачем передчасно, оскільки відповідач не притягався ані до кримінальної, ані до адміністративної, ані до дисциплінарної відповідальності.
Окрім того, з наданої довідки-розрахунку від 19.12.2025 №26/1/8828 судом встановлено, що на картковий рахунок ОСОБА_1 фактично перераховано 492 500,00 грн.
Водночас, до розрахунку збитків, заявленого позивачем до стягнення у розмірі 651 600,00 грн., включено сплачений податок з доходів фізичних осіб (18%) в розмірі 90 000,00 грн. та сплачений єдиний соціальній внесок (22%) в розмірі 61 600,00 грн., які не підлягають стягненню з відповідача, а отже вказаний розрахунок не відповідає дійсним обставинам справи.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову - відмовити. 
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя   Марина Лук`яненко