ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12843/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/607/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої- Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2026 року, ухвалене суддею Стельмащуком П.Я. у цивільній справі за позовом акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року АТ "Універсал Банк" звернулося в суд із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28.03.2019 у розмірі 51 348,76 грн (заборгованість за тілом кредиту). 
В обґрунтування позову зазначено, що 28.03.2019 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 28.03.2019 року, згідно із якою отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . 
Однак, відповідач не здійснював платежів в рахунок погашення суми заборгованості, чим порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач просив стягнути визначену вище заборгованість за договором.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2026 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 з на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28.03.2019 у розмірі 20 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ "Універсал Банк" просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати, постановивши у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Банк зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту.
Зазначає, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи, були надані відповідачу саме через мобільний додаток, тому ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви. Наведене, на думку позивача свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження умов і правил обслуговування фізичної особи з додатками.
Враховуючи, що відповідач прострочив зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором на понад 90 днів, що відповідно до положень п.п. 5.16 п. 5 Розділу ІІ Умов є істотним порушенням клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії.
Зазначає, що загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за договором становить 51 348,76 грн, що підтверджується розрахунком боргу. Доказів, які б спростували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.
Відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості чи інший доказ про невірність наданого банком розрахунку, відтак, відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи. 
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Обставини справи. 
28.03.2019 року АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, в якій останній просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. 
Пунктами 2, 3 анкети-заяви визначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірник у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
В пункті 6 анкети-заяви зазначено, що відповідач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій згідно з договором. Також визнає, що удосконалений електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням удосконаленого електронного підпису.
Згідно з п. 10 анкети-заяви, відповідач надав право та доручив банку здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків, відкритих в АТ «Універсал Банк» без додаткових розпоряджень для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та банком.
У ОСОБА_1 наявний рахунок у АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_2 , картка № НОМЕР_1 , тип картки Чорна картка, активна до 05/28. Указане підтверджується довідкою про наявність рахунку від 03.04.2025 року.
Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 03.04.2025, розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 28.03.2019 року за карткою № НОМЕР_1 станом на 03.04.2025 року складає: 13.06.2023 року — 20000 грн, 21.07.2023 року - 20 000 грн.
Згідно з випискою про рух коштів по картці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 за період з 03.04.2019 року по 03.04.2025 року відповідач активно користувався кредитними коштами, зокрема неодноразово переказував грошові кошти, знімав готівкові кошти, оплачував послуги та вартість товару, поповнював свою кредитну картку готівкою, здійснював сплату відсотків за кредитом.
Відповідно до наданого АТ «Універсал Банк» розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за договором від 28.03.2019 року станом на 03.04.2025 року становить 51348,76 грн (заборгованість за тілом кредиту).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.  
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг від 28.03.2019 року, отримання та використання відповідачем кредитних коштів у межах встановленого кредитного ліміту в розмірі 20 000 грн, а відтак наявність підстав для стягнення зазначеної суми як заборгованості за тілом кредиту. Водночас суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів погодження сторонами умов щодо розміру процентної ставки, порядку нарахування процентів, виникнення та погашення овердрафту, а також механізму збільшення заборгованості шляхом трансформації нарахованих процентів у тіло кредиту. У зв`язку з цим суд визнав безпідставним включення до складу заборгованості суми овердрафту в розмірі 31 348,76 грн, яка виникла внаслідок нарахування процентів та їх подальшого віднесення банком до тіла кредиту, і дійшов висновку про наявність підстав для стягнення лише фактично використаного відповідачем кредитного ліміту. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Так, на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 51 348,76 грн позивач посилався на виникнення овердрафту в сумі 31 348,76 грн, який, як убачається з наданих банком пояснень та виписки по рахунку, сформувався внаслідок нарахування процентів та їх фактичної подальшої трансформації у тіло кредиту.
Однак належних та допустимих доказів погодження відповідачем умов щодо нарахування таких процентів, виникнення овердрафту та механізму збільшення заборгованості понад встановлений кредитний ліміт матеріали справи не містять. 
При цьому надані позивачем Умови і правила обслуговування, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту не містять підпису відповідача, а також відсутні докази їх підписання електронним підписом чи доведення до відома відповідача саме в редакціях, на які посилається банк. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано не визнав зазначені документи складовою частиною кредитного договору в частині умов щодо процентів та овердрафту. 
Отже, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач довів факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів у межах кредитного ліміту 20 000 грн, однак не довів належними та допустимими доказами існування договірних підстав для збільшення заборгованості до 51 348,76 грн шляхом включення до її складу суми овердрафту.
При вирішенні даного спору колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19, де зазначено, що “в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту”.
Доводи апеляційної скарги про те, що Умови і правила, які включають тарифи, були надані відповідачу саме через мобільний додаток, та такі правила є загальнодоступними на сайті банку, тому ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви, де було визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Судом першої інстанції надано належну оцінку наданим АТ "Універсал Банк" доказам на підтвердження заборгованості за кредитним договором, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є голослівними.
Слід врахувати, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законного та обґрунтованого висновку суду першої інстанції.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2026 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і не підлягає оскарженню у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 5 червня 2026 року.

Головуюча          Хома М.В.

Судді           Костів О.З.

Гірський Б.О.