Справа № 761/39891/25
Провадження № 2/761/4641/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді-     Фролової І.В.,
секретаря судового засідання-    Коломійця А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у їх вихованні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей.
У позовній заяві просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
15 березня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виїхали за межі України до Сполучених Штатів Америки. З початку вересня 2023 року позивач та відповідач проживають окремо, однак позивач проживає з дітьми. 
Питання щодо місця проживання дітей вирішено не було між сторонами, що стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
08 січня 2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до змісту якої ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 систематично чинить перешкоди у спілкуванні його з дітьми, а саме: обмежує та унеможливлює особисті зустрічі без її присутності; не сприяє організації спільного відпочинку, святкувань днів народження та спілкування під час канікул; перешкоджає телефонному та відеозв`язку у встановлений та розумний час; часто висловлюється неповажно при дітях про батька; нав`язує власну позицію щодо форм і способів спілкування, що не відповідає інтересам дітей та порушує їх право на повноцінне спілкування батьком.
Просить суд усунути перешкоди у спілкуванні позивача ОСОБА_2 зі своїми дітьми шляхом встановлення ОСОБА_7 для участі у вихованні та спілкуванні із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 наступні способи участі у їх вихованні: ??безперешкодні зустрічі із дітьми у відсутності відповідачки та за бажанням доньок і синів: з урахуванням робочого графіка чоловіка; ??безперешкодний відпочинок з доньками та синами та за їх бажанням в перил шкільних канікул або днів народження загальним терміном 50% від часу канікул в межах України або за кордоном за домовленості батька та дітей/дитини - що розподіляються за домовленістю позивача із дітьми та відповідачкою. Де та як відпочивати, навчатися, займатися спортом або проводити час іншим чином батько й діти визначають самостійно прислухаючись до порад матері. Матір не буде чинити перешкоди, забороняти дітям, погрожувати, відговорювати або іншим чином нав?язувати своє особисте бачення у випадку, якщо обраний відпочинок або спосіб проведення часу не є протизаконним, або очевидно небезпечним та суспільно-загально неприйнятним чи об?єктивно-шкідливим для дітей; ??батько має право на свій розсуд та за погодженням з дітьми відвідувати в свій час (пункт вище) бабусь, дідусів, племінників чи племінниць, тіток та будь яких інших друзів чи знайомих за згодою дітей; ??мати забов?язується надавати можливість дітям літати до батька літаком користуючись в разі наявності послугами супроводжуваного авіалінією перельоту неповнолітніх; ??спілкування у день народження дітей по телефону або за допомогою відеозв?язку протягом дня, за згодою дитини; спільного святкування дня народження дітей: це може відбуватися як у сам день народження, так і у інший день відповідно до обставин та бажання дітей; ??безперешкодного спілкування з дітьми засобами телефонного та інтернет зв?язку, з урахуванням режиму дня та стану здоров?я дітей; ??спілкування по телефону або з допомогою відеозв язку щоденно протягом часу з 18:00 до 21:00 або в інший час за згодою сторін, але не менше однієї години, крім днів коли позивач особисто зустрічається з дітьми, за згодою одитини; ??виключно в інтересах дітей, з урахуванням режиму дня та навчання дітей згодою дітей, здійснювати спільне святкування з дітьми дня народження батька за попередньої домовленістю з матір?ю; батькам в присутності дітей підтримувати добрі, доброзичливі відносини між собою, не обговорювати наявні у них розбіжності, не висловлюватися осудливо і негативно один про одного, а також про родичів іншого боку, не підбурювати, не налаштовувати дітей негативно у відношенні до іншого з батьків, родичів іншого з батьків; той з батьків, з ким знаходиться дитина, негайно повідомляє іншого з батьків про погіршення самопочуття дитини.
23 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 зазначає, що постійно бере участь у житті дітей, зокрема забезпечує їх матеріально відповідно до своїх можливостей, не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та зацікавлений у повноцінному вихованні дітей.
Водночас, як вказує ОСОБА_2 , саме ОСОБА_1 систематично створює перешкоди відповідачу у реалізації його батьківських прав, зокрема у вільному та регулярному спілкуванні з дітьми. Фактичне проживання дітей разом із матір`ю у США призвело до того, що ОСОБА_2 позбавлений можливості спілкуватися з дітьми у будь-який час, брати участь у їхньому повсякденному житті та вихованні на рівних засадах. 
ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву також вказує, що не ініціював питання щодо визначення місця проживання дітей ані з ним, ані з матір`ю, оскільки не заперечує фактичне проживання дітей разом з ОСОБА_1 та не вчиняв жодних дій, спрямованих на зміну такого проживання або перешкоджання матері у здійсненні догляду за дітьми. 
26 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій ОСОБА_1 вказує, що не чинила перешкод як у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми, так і у його зустрічах з ними та у іншій його участі у вихованні дітей. 
Відповідач за зустрічним позовом також зазначає, що такими, що будуть відповідати інтересам дітей та забезпечувати дотримання прав ОСОБА_2 як батька, слід визначити наступні способи участі у вихованні дітей: 1. Безперешкодні зустрічі батька з дітьми без присутності матері дітей, з урахуванням стану здоров`я, бажання, режиму дня та графіку зайнятості дітей. 2. Безперешкодне спілкування батька з дітьми засобами телефонного та інтернет-зв`язку, з урахуванням стану здоров`я, бажання, режиму дня та графіку зайнятості дітей. 3. 50% часу під час канікул дітей:- в межах населеного пункту проживання дітей - без обмежень, з урахуванням стану здоров`я, бажання, режиму дня та графіку зайнятості дітей;- поза межами населеного пункту проживання дітей - за попереднім погодженням з матір`ю дітей, з урахуванням стану здоров`я, бажання, режиму дня та графіку зайнятості дітей.
Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2026 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у їх вихованні приєднано до справи.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2026 року у справі закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справи по суті.
За змістом ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено наступне.
21 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
За час перебування у шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.02.2013 серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 19.02.2013 серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.10.2019 № НОМЕР_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.06.2021 № НОМЕР_5 .
У зв?язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та дітьми виїхали за межі України до Сполучених Штатів Америки.
Органом опіки і піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації складено висновок №109-1654 про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17 березня 2026 року (далі - висновок №109-1654).
Згідно з вказаним висновком №109-1654 малолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17 березня 2026 року доцільно проживати з матір?ю, ОСОБА_1 .
13 березня 2026 року Органом опіки і піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації складено висновок №109-1591 про визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17 березня 2026 року (далі - висновок №109-1591).
Згідно з висновком №109-1591 Органом опіки і піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації рекомендовано визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17 березня 2026 року, а саме: безперешкодні зустрічі з дітьми, без присутності матері, з урахуванням їх бажання, стану здоров?я та режиму дня; 50% відсотків часу під час канікул дітей, за попереднім погодженням з матір?ю ОСОБА_1 ; безперешкодне спілкування батька з дітьми засобами телефонного та інтернет-зв?язку, з урахуванням бажання дітей та графіку їх зайнятості.
Щодо позовних вимог за первісним позовом суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України).
Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Поруч з цим слід враховувати, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги необхідність дотримання стабільності умов проживання дітей, суд зазначає наступне.
Повно та всебічно проаналізувавши вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю, суд встановив, що з вересня 2023 року сторони проживають окремо. Малолітні діти фактично проживають із позивачем за первісним позовом на території Сполучених Штатів Америки, де матір`ю створені належні умови для їх виховання, навчання та всебічного розвитку.
Суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву фактично визнав обставини проживання дітей із матір`ю та зазначив про відсутність заперечень щодо визначення їхнього місця проживання з ОСОБА_1 .
Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За загальним правилом, передбаченим ст. 19 СК України та ст. 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.
Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.
Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.
Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.
Згідно із п. 74 зазначеного Порядку під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.
Згідно з висновком Органу опіки і піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109-1654 було визнано доцільним проживання малолітніх дітей разом із матір`ю. Суд зазначає, що визначення місця проживання з матір`ю на даний час відповідає принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, враховуючи тривалість їхнього проживання разом із ОСОБА_1 .
За таких обставин, з огляду на відсутність спору між батьками щодо фактичного місця перебування дітей та висновок №109-1654, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог первісного позову у повному обсязі.
Щодо позовних вимог за зустрічним позовом суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.
Згідно приписів ст. 157, ч. 1, ч. 2, ч. 3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Повно та всебічно дослідивши вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 щодо встановлення способів його участі у вихованні дітей, суд виходить із засади рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.
Так, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із власними дітьми.
В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що спілкування позивача з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , буде перешкоджати нормальному їхньому розвитку, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що спілкування позивача із дітьми буде сприяти повноцінному їх вихованню, розвитку, задоволенню життєво важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їхнє виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.
Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав ОСОБА_2 , а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дітей.
Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009).
В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до власних дітей, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у праві докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги те, що сторони фактично не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми, з огляду на ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дітей, беручи до уваги, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність встановлення в судовому порядку способу та графіку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідатиме її інтересам.
Однак, суд вважає, що графік (регламент) такого спілкування має бути визначений із врахуванням інтересів дітей, їхнього фізичного стану здоров`я та має бути таким, що не буде порушувати режиму дня та навчання дітей, не відриватиме їх від нормального, звичайного для них середовища та не заважатиме нормальному їхньому існуванню і, при цьому, не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей.
Окремо суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23 (провадження № 61-2961св24), відповідно до якої батько, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з дитиною, а мати не має права перешкоджати такому спілкуванню, за виключенням якщо таке спілкування має негативний вплив на нормальний розвиток дитини (що повинно бути доведено у передбаченому законом порядку).
З урахуванням принципу рівності прав та обов`язків батьків, закріпленого у статті 141 Сімейного кодексу України, а також виходячи з необхідності забезпечення найкращих інтересів дітей, суд вважає, що спілкування з батьком є важливим для їх повноцінного розвитку, формування емоційної стабільності та збереження сімейних зв`язків.
Визначаючи способи участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, суд виходить із того, що ключовим критерієм у справах цієї категорії є забезпечення найкращих інтересів дитини, які відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини мають пріоритетний характер над інтересами батьків.
Визначення чітких та деталізованих способів участі батька у вихованні є необхідним механізмом відновлення балансу прав сторін та гарантування дитині стабільного емоційного зв`язку з обома батьками.
Суд зазначає, що право батька на спілкування з дітьми є невід`ємним, однак його реалізація має відбуватися у спосіб, що не порушує режим дня та звичайний ритм життя дітей. Суд погоджується з аргументами ОСОБА_1 , що зустрічі та спілкування мають відбуватися з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання та графіку зайнятості дітей.
Відповідно до висновку Органу опіки і піклування № 109-1591 від 13 березня 2026 року, батькові рекомендовано підтримувати наступний формат участі у вихованні дітей: безперешкодні зустрічі з дітьми, без присутності матері, з урахуванням їх бажання, стану здоров?я та режиму дня; 50% відсотків часу під час канікул дітей, за попереднім погодженням з матір?ю ОСОБА_1 ; безперешкодне спілкування батька з дітьми засобами телефонного та інтернет-зв?язку, з урахуванням бажання дітей та графіку їх зайнятості.
Встановлення обов`язкового регулярного відеозв`язку між батьком та дітьми обумовлене тим, що фізична віддаленість дітей у зв`язку з їх перебуванням за межами України об`єктивно ускладнює реалізацію батьківських прав. У таких умовах саме дистанційні форми спілкування набувають визначального значення для збереження емоційного зв`язку між батьком і дітьми.
Визначення конкретного часового проміжку спілкування забезпечує регулярність контактів, виключає їх випадковий або епізодичний характер, а також запобігає ситуаціям, коли реалізація права на спілкування залежить виключно від волі одного з батьків. 
Право дитини на підтримання особистих контактів із батьком, закріплене у статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачає не лише дистанційне, а й безпосереднє спілкування. Тому встановлення можливості зустрічей під час перебування батька у країні проживання дитини є необхідним для збереження повноцінного сімейного зв`язку.
Визначення таких зустрічей без жорсткого обмеження тривалості, але з урахуванням режиму дня дитини, забезпечує гнучкість реалізації права та одночасно гарантує дотримання її стабільного побутового та освітнього режиму.
Суд вважає за необхідне передбачити можливість особистих зустрічей батька з дітьми під час його перебування у країні проживання дітей. Такі зустрічі мають проводитися з урахуванням режиму дня дитини.
Таке поєднання форм спілкування забезпечує безперервність відносин дітей з батьком, сприяє формуванню стабільного емоційного зв`язку та відповідає принципу рівності батьків у вихованні дитини, закріпленому у статті 141 Сімейного кодексу України.
Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, її права на сімейне виховання та підтримання сталого емоційного зв`язку з обома батьками, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Суд виходить із того, що встановлений порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми має бути не формальним, а таким, що реально забезпечує безперервність сімейних зв`язків, психологічну стабільність дітей та рівність прав обох батьків, водночас не порушуючи режиму дня, навчання та звичного способу життя дитини.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити порядок участі батька у вихованні дітей у визначеному судом обсязі, оскільки саме такий спосіб є ефективним засобом захисту порушених прав позивача та одночасно відповідає інтересам дітей.
Щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення у повному обсязі первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1 211, 20 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
У зв`язку із тим, що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у їх вихованні задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 345, 00 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей - задовольнити у повному обсязі.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у їх вихованні - задовольнити частково.
Встановити ОСОБА_2 наступні способи участі у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : безперешкодні зустрічі з дітьми, без присутності матері, з урахуванням їх бажання, стану здоров?я та режиму дня; 50% відсотків часу під час канікул дітей, за попереднім погодженням з матір?ю ОСОБА_1 ; безперешкодне спілкування батька з дітьми засобами телефонного та інтернет-зв?язку, з урахуванням бажання дітей та графіку їх зайнятості.
В задоволенні решти вимог зустрічної позовної заяви - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 345, 00 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників справи:
ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ,
ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ,
Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, адреса місцезнаходження - м. Київ, бульвар Т. Шевченка, буд.26/4, код ЄДРПОУ 37470112.
Повний текст рішення виготовлений 14 травня 2026 року.

Суддя: