КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 753/21671/25 Головуючий у суді першої інстанції - Скуба А.В.
Номер провадження № 33/824/2330/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Марченко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року щодо притягнення: 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №741223, 04 вересня 2025 року орієнтовно о 17 год. 10 хв. ОСОБА_2 проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , випустив собаку породи "Німецька вівчарка" у громадському місці без повідка та намордника, в результаті чого собака покусав собаку ОСОБА_3 та її чоловіка, спричинивши тілесні ушкодження, чим порушив вимоги правил утримання собак та котів в м.Києві та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року провадження у справі про притягнення  ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КпАП України закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року та прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував об`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, а також обставин порушення власником собаки правил її утримання. 
На думку апелянта, невиконання власником тварини встановлених вимог щодо її утримання та контролю за нею, що призвело до заподіяння шкоди потерпілим, свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 було заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що оскаржувану постанову нею було отримано 06 березня 2026 року нарочно в приміщенні районного суду.
Однак в період з 07 березня 2026 року по 28 березня 2026 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, а тому об`єктивно була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу. Вперше апеляційну скаргу подала 02 квітня 2026 року.
Так, доводи апелянта про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови отримала 06 березня 2026 року (а.с. 126).
Вперше представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Глущенко А.О. подав апеляційну скаргу 12 березня 2026 року, (а.с. 127 - 132).
Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 24 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Глущенко А.О. була повернута особі, яка її подала (а.с. 135 - 136).
Повторно апелянт звернувся до суду із апеляційною скаргою 02 квітня 2026 року (а.с 139 - 144).
Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року як такий, що пропущений з поважних причин.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та її представник адвокат Глущенко А.О. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити.
В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи судом повідомлений у встановленому порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Глущенка А.О., дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 245 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом. Суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону, повно і всебічно не з`ясував обставини справи та не надав належну оцінку наявним доказам у справі.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі мотивував своє рішення тим, що дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 154 КУпАП порушенням правил утримання собак і котів є утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).
Частина 3 ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені ч. 1 цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.
Таким чином об`єктивною стороною даного правопорушення є:
- утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами,
- утримання незареєстрованих собак,
- приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях,
- неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях),
що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.
Стаття 154 КУпАП є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 154 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.
Відтак, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, особа, яка складає протокол повинна викласти суть правопорушення виходячи із частини першої даної статті з посиланням на конкретний пункт Правил утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, який вважається порушенням, чи Правил утримання домашніх тварин, чи інших нормативно-правових актів, що встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами та виключно після цього зазначити наслідки у виді заподіяння шкоди, як це передбачено ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 741223 04 вересня 2025 року орієнтовно о 17 год. 10 хв. ОСОБА_2 проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , випустив собаку породи "Німецька вівчарка" у громадському місці без повідка та намордника, в результаті чого собака покусав собаку ОСОБА_3 та її чоловіка, спричинивши тілесні ушкодження, чим порушив вимоги правил утримання собак та котів в м. Києві та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП. (а.с. 1)
Проте у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які посилання на нормативно-правові акти, які встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами, які були порушені особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та не наведено жодної конкретної дії або бездіяльності, що становить об`єктивну сторону вказаного адміністративного правопорушення.
Тобто, в протоколі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на порушення положень конкретного нормативно-правового акту фактично унеможливлює притягнення особи до відповідальності.
Апеляційний суд також враховує, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі прямого або непрямого умислу.
Проте працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , у порушення вимог КУпАП, не вказано, у чому полягає суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, яка характеризується наявністю вини як у формі прямого або непрямого умислу.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.
Посилання в апеляційній скарзі про невиконання власником тварини встановлених вимог щодо її утримання та контролю за нею, що призвело до заподіяння шкоди потерпілим, апеляційний суд не може визнати обґрунтованим з огляду на наступне.
Зокрема, згідно до статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»,особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.
Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною;
безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України; наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками.
При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.
Дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї;
Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. »…
На виконання положень вище вказаного Закону Київською міською радою, як органом місцевого самоврядування 25 жовтня 2007 року прийнято рішення №1079/3912 «Про врегулювання питань утримання та поводження з собаками і котами в м. Києві» (Із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 5 жовтня 2017 року N 172/3179» та затверджено «Правила утримання собак та котів в м. Києві».
Так, відповідно до пункту 3.1 вказаних «Правил….» зазначено, що власникам собак і котів дозволяється утримувати цих тварин: на території присадибної земельної ділянки за умови, якщо огорожа цієї ділянки забезпечує ізоляцію тварини на цій території та наявна попереджувальна табличка про існування тварини.
Пунктом 3.4 передбачено, що при утриманні собак і котів їх власникам необхідно: запобігати прояву небезпечних дій з боку тварин, які утримуються, по відношенню до людей, інших тварин або майна; забезпечити дотримання санітарно-гігієнічних норм та громадського порядку; упереджувати можливість безконтрольного виходу тварини поза межі місця її утримання.
Згідно до п. 3.5 «Правил…» власник потенційно небезпечної собаки також зобов`язаний: підтвердити її адаптованість в умовах міста шляхом тестування за програмою "Собака-компаньйон"; пройти процедуру обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, згідно з вимогами чинного законодавства.
Пунктом 5.3. «Правил …» передбачено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку супроводжуваної тварини, оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною твариною, дорожнього руху при проходженні з твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за їх поведінкою.
Пунктом 5.5 «Правил…» дозволяється виводити собак за межі квартири, території подвір`я, організацій, підприємств тощо лише на повідку з прикріпленим до нашийника особистим номерним знаком, а потенційно небезпечних собак та собак, що визнані небезпечними, обов`язково на короткому повідку (не більше 1,2 м) і в наморднику.
Таким чином вказаними «Правилами …» врегульовано порядок утримання, використання, визначення ступеня небезпечності (соціальної адаптованості) в умовах міста, визначають права та обов`язки власників собак і котів, а також контроль в цій сфері. 
При цьому пунктом 1.4 «Правил…» передбачено, що відповідальність за дії тварин несуть їх власники, особи, яким тварини належать на інших підставах, що не суперечать чинному законодавству, а також особи, які супроводжують тварину.
Разом із тим ст. 154 КУпАП України визначають дії власників тварин ( собак), які утворюють склад адміністративного правопорушення, та за які передбачено адміністративну відповідальність. 
Як вбачається із пояснень, наданих ОСОБА_1 17 вересня 2025 року, вказано, 04 вересня 2025 року орієнтовно о 17:10 вона була у подруги за адресою АДРЕСА_2 . Чоловік з собакою пішов гуляти по 1 провулку Франка, а вона пішла по іншій стороні, щоб зустріти чоловіка і з далеку побачила, що з адреси 1 провулку Франка, 12-В, вибігла собака Німецька вівчарка та напала на їх собаку породи Швайнштайгер, прокусила горло, покусала вуха та коли чоловік хотів розвести собак Німецька вівчарка покусала руки її чоловіку. Вони одразу після того, як власниця собаки налякала Німецьку вівчарку водою зі шлангу, свою собаку повезли до ветеринара. (а.с. 7).
В матеріалах справи також міститься пояснення від 01 жовтня 2025 року, які відібрані у ОСОБА_2 та відповідно до яких останній зазначив наступне, що 04 вересня 2025 орієнтовно о 17:10 год заїжджаючи на територію подвір`я та відкриваючи ворота і цей час проходив невідомий чоловік зі своєю собакою, моя собака Німецька вівчарка побачила собаку та пробігла біля воріт і напала на неї, господар тієї собаки почав їх рознімати, Потім він засунув руку в шелепу нашої собаки, щоб та відпустила їхню собаку. На нього собака не кидалась, після чого вони зупинили водою сутичку собак. (а.с. 4).
Розглядаючи вказану справу та ухвалюючи постанову про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд першої інстанції, мотивував свій висновок тим, що обставини, викладені працівниками поліції в матеріалах справи не відповідають фактичним обставинам. Зокрема судом за наслідком розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення не перебував на місці події 04 вересня 2025 року о 17 год. 10 хв. місто Київ, вулиця Івана Франка, будинок 12 В, не випускав собаку породи "Німецька вівчарка" у громадському місці без повідка та намордника, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП. 
Дані обставини підтверджуються і поясненнями безпосередніх учасників події свідками ОСОБА_4 , (а.с. 66), ОСОБА_5 (а.с.67), а також довідкою виданої генеральним директором ТОВ «МЛ «Діла» проте, що ОСОБА_2 04 вересня 2025 року в період часу із 09:00 до 18:00 перебував на роботі (а.с. 69).. 
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими, а відтак викликають у суду обґрунтовані сумніви щодо наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищенаведені та допустимі докази, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_2 повно, всебічно та об`єктивно з`ясував всі обставини події, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам та прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.
У зв`язку з зазначеним, доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Будь-яких інших обґрунтованих доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді судом першої інстанції даної справи про адміністративне правопорушення у скарзі не наведено та доказів на спростування висновків судді місцевого суду апеляційному суду не надано.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 рокує законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Поновити  ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 
апеляційного суду М.А.Яворський