Справа № 354/1331/24 
Провадження № 22-ц/4808/949/26 
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді   Мальцевої Є.Є.
суддів:     Девляшевського В.А, Луганської В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буловчак Христини Романівни на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 серпня 2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір № 100848031 та кредитний договір №5650044 в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора. 28 листопада 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено договір факторингу №28112023, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №100848031 від18.08.2023. Відповідно до реєстру боржників №1 від 28 листопада 2023 року до договору факторингу сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 5650044 становить 47100 грн., з яких: 12000 грн - основна сума боргу, 33900 грн - заборгованість за відсотками, 1200 грн - заборгованість за комісією. Відповідно до реєстру боржників №2 від 28 листопада 2023 року до договору факторингу сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 100848031 становить 25070,50 грн., з яких 7000 грн - заборгованість за основною сумою заборгованості, 18070,50грн. сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам кредитних договорів відповідач не виконав зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТзОВ ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. 
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором кредиту від 18.08.2023р. № 100848031 в розмірі 25070,50 грн., з яких 7000 грн – основна заборгованість, 18070,50 грн сума заборгованості за відсотками, та за договором кредиту від 18.08.2023р. № 5650044 в розмірі 47100 грн., з яких: 12000 грн - основна сума боргу, 33900 грн - заборгованість за відсотками, 1200 грн - заборгованість за комісією.
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором кредиту від 18.08.2023р. № 100848031 в розмірі 25070,50 грн., з яких 7000 грн -заборгованість за основною сумою заборгованості, 18070,50грн. сума заборгованості за відсотками, заборгованість за договором кредиту від 18.08.2023р. № 5650044 в розмірі 47100 грн., з яких: 12000 грн - основна сума боргу, 33900 грн - заборгованість за відсотками, 1200 грн - заборгованість за комісією та судовий збір у сумі 3028рн..
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Буловчак Х.Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року скасувати та відмовити у задоволенні позову. 
В апеляційній скарзі апелянт категорично заперечує, що він укладав кредитні договори, оскільки жодних дій для отримання кредитів не виконував. 
Окрім цього, у матеріалах справи відсутні докази що підтверджують отримання грошових коштів та наявність заборгованості.
Також позивач не обґрунтував розрахунок заборгованості за кредитними договорами, і судом першої інстанції не взято до уваги істотні умови договору та умови нарахування відсоткової ставки з визначеним періодом кредитування, отже такі вимоги не доведені і не мотивовані.
Крім того, судом першої інстанції не дотримано положень ст. 280 ЦПК України, суд не ухвалив провести заочний розгляд справи у зв`язку із відсутнім підтвердженням належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, а відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи .

23 квітня 2026 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Канак А.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що позивач належним чином підтвердив факт укладенні кредитних договорів. Для укладання вищезазначених договорів, апелянтом вчинено ряд дій, що в свою чергу і підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що він не укладав договори, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані договори підписані електронними підписами, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. 
При цьому сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Відповідач не намагався розірвати кредитні договори. 
Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не оспорений. 
Також зазначає, що позивачем надано підтвердження перерахування коштів, зокрема платіжні доручення про перерахування кредитних коштів. Доказів протилежного, зокрема того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, апелянт не надав.

Відповідно до положень ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з правилами ч.3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 72150,50 грн і є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак оскаржене судове рішення не відповідає таким вимогам закону. 
Судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2023 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 100848031, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 7000 грн (а.с.7-12). 
Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби відповідно до п.6 кредитного договору, порядок укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти позичальнику надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем з метою отримання кредиту.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився зі схемами кредитування, отримав проект кредитного договору ( в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився зі всіма умовами.
Відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка, загальні витрати за кредитом, штрафи за несвоєчасне погашення кредиту та / або відсотків, тощо (а.с.13).
28.11.2023року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28112023, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає за плату, а ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимог до боржників, що зазначені у реєстрі боржників(а.с.15-17).
Відповідно до реєстру боржників №2 від 28.11.2023року до договору факторингу №28112023 від 28.11.2023року ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 25070,50 грн., з яких 7000 грн.-заборгованість за основною сумою заборгованості, 18070,50 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.18).
18.08.2023року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 5650044, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 12000 грн (а.с.21-26)
Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби відповідно до п.6 кредитного договору, порядок укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти позичальнику надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем з метою отримання кредиту.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився зі схемами кредитування, отримав проект кредитного договору ( в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився зі всіма умовами.
Відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка, загальні витрати за кредитом, штрафи за несвоєчасне погашення кредиту та / або відсотків, тощо(а.с.27).
26.12.2023року між ТОВ «МІЛОАН» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №26122023, відповідно до умов якого ТОВ «МІОЛАН» передає за плату, а ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимог до боржників, що зазначені у реєстрі боржників (а.с.29-30).
Відповідно до реєстру боржників №2 від 26.12.2023року до договору факторингу №26122023 від 26.12.2023року ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 47100 грн., з яких: 12000 грн.- основна сума боргу, 33900 грн.- заборгованість за відсотками, 1200 грн.- заборгованість за комісією(а.с.32).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належно доведений факт порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення коштів за кредитними договорами, тому на підставі статей 525-527, 530, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіряючи доводи апелянта про невиконання судом правил повідомлення його про розгляд справи, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення завчасно.
Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання ; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , дата реєстрації 11.09.2023, що підтверджується відомостями д Єдиного державного демографічного реєстру відповідь №654030 від 21.06.2024 (а.с.52).
Такі дані були встановлені судом першої інстанції до відкриття провадження у справі. 
Однак Яремчанським міським судом направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками відповідачу ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_2 , що підтверджується супровідним листом від 21.06.2024 року №354/1331/24/5514/2024 (а.с.54) та повторно на цю ж адресу направлено 02.10.2024 року (а.с.57), тобто на адресу, відмінну від зареєстрованого місця проживання. 
Вказані документи повернулись на адресу суду 11.11.2024 року у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.59).
Таким чином, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та розгляд справи 21 листопада 2024 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення відповідачки про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, оскільки матеріали справи не містять рекомендованих повідомлень про надсилання та вручення відповідачу судових повісток.
Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме - розглянуто справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне його повідомлення.
За приписами п.3 ч.3 статті 376ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно, у зв`язку із наведеним оскаржене рішення підлягає скасуванню. 

Переглядаючи справу по суті спору, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Позивачі за позовом про стягнення заборгованості за договором позики або кредиту зобов`язаний надати суду докази укладення із відповідачем такого договору, надання кредитором позики або кредиту у встановленому договором порядку, а також наявності та розміру заборгованості.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало копії кредитних договорів № 100848031, № 5650044 від 18.08.2023 р., укладених між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , договір факторингу №28112023 від 28.11.2023 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» , реєстр боржників №2 від 28.11.2023року до договору факторингу №28112023, розрахунки заборгованості за вказаними договорами.
Зі змісту кредитних договорів № 100848031, № 5650044 від 18.08.2023 р вбачається, що вони були укладені в електронній формі з використанням електронного підпису.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач взагалі не укладав кредитних договорів, не є слушними. 
Разом з тим, необхідно зауважити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.
Однак ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду будь-яких належних та допустимих доказів факту надання відповідачу кредитних коштів. Зокрема, первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунки відповідача на підставі зазначених договорів, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. Розрахунок заборгованості за кредитними договорами не містить інформацію про рух коштів та не відображає даних про отримання відповідачем кредитних коштів.
Крім того відсутні відомості, що на виконання п. 2.1 кредитного договору відбулось перерахування кредитних коштів позичальнику у безготівковій формі за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем ОСОБА_2 ..
Твердження позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позивачем надані були суду першої інстанції платіжні доручення про перерахування кредитних коштів відповідачу нічим не підтверджені – в матеріалах справи такі докази не містяться. 

За таких обставин суд першої інстанції помилково вважав доведеним посилання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на надання відповідачу кредиту за кредитним договором № 100848031 від 18.08.2023 р у розмірі 7 000грн та за кредитним договором № 5650044 від 18.08.2023 р у розмірі 12 000 грн як факти .

Тому колегія суддів вважає,що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є грунтовними, і вона підлягає задоволенню. 
Необхідно також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 судовий збір 3633, 60 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буловчак Христини Романівни задовольнити.
Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року скасувати. 
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 18.08.2023р. № 100848031 в розмірі 25070,50 грн. і за договором кредиту від 18.08.2023р. № 5650044 в розмірі 47100 грн. відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 26 травня 2026 року.
Судді       Є.Є. Мальцева
В.А.Девляшевський 
В.М.Луганська