Єдиний унікальний номер 725/4578/26 
Номер провадження 2/725/1208/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 року.Чернівецький районний суд міста Чернівців 
в складі:
головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.
при секретарі Заяц Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:

У травні 2026 року представник позивача звернувся до Чернівецького районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.
Посилався на те, що 14.01.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №692031620 (далі - Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, відповідачці було надано грошові кошти в розмірі 5100грн., зі сплатою процентів за користування кредитом.
Разом з тим, відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала.
Згідно Договорів факторингу №МВ-ТП/27 від 18.03.2025, №30/0925-01 від 30.09.2025, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС відступили позивачу право вимоги за вказаним вище кредитним договором №692031620.
Загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором №692031620, станом на момент подання позовної заяви, становить 18 350,82грн., з яких: 5 100,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 10 445,82 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 255,00 грн - заборгованість за комісією; 2 550,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Просив стягнути з відповідачки на користь позивача тільки заборгованість у розмірі 15800,82грн. (5 100,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 10 445,82 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 255,00 грн - заборгованість за комісією), а також судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 662 гривень 40 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 
Ухвалою суду від 12.05.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
25.05.2026 представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Якубенко О.Ю. подала до суду відзив на позовну заяву.
Зазначила, що її довірителька позовні вимоги визнає частково,  не заперечує факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів. 
Однак вважає, що позивачем безпідставно нараховано відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування.
Так, на момент укладання кредитного договору строк дисконтного періоду користування кредитними коштами становив 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.
Незважаючи на те, що ОСОБА_1 жодних інших траншів в межах кредитної лінії не отримувала та ніяким чином не ініціювала таких операцій через особистий кабінет, позивач безпідставно нарахував відсотки у заявленому ним розмірі.
Згідно інформації, яка зазначена у особистому кабінеті відповідачки на сайті Moneyveo.ua, фактичний строк користування кредитом становить 62 дні, а не 13.02.2030, як це зазначено у кредитному договорі.
Крім того, враховуючи те, що первісний кредитор відступив ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в Реєстрі прав вимоги, то ТОВ «Таліон Плюс» чи ТОВ «Юніт Капітал» не мали права нараховувати будь-які відсотки.
Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитними коштами, здійснено поза межами строку дії договору, що не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог. 
За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування слід відмовити та стягнути з неї тільки відсотки у розмірі 3098,76грн., а також 5100грн. – тіла кредиту. 
Також, на думку її довірительки, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є необґрунтованими та не відповідповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З матеріалів справи слідує відсутність співмірності з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того, вказувала на те, що спір у даній справі є нескладним, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження. Просила зменшити суму понесених витрат на правничу допомогу з 7000грн. до 3000грн., про що надала відповідне клопотання.
29.05.2026 представиник позивача подала до суду відповідь на відзив. 
Посилалась на те, що доводи представника відповідачки, викладені у відзиві є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами.
Зазначила, що відповідачка та її представник дещо неправильно трактують умови кредитного договору щодо нарахування відсотків, оскільки всі нарахування здійснювались у межах погоджених умов договору.
Звертала увагу суду, що відповідно до умов кредитного договору, позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш у рамках Кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. 
За період від 14.01.2025 до 13.02.2025 (включно) Кредитодавець надає Позичальнику знижку в розмірі 70,41% від розміру Базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за Кредитом може здійснюватися за Дисконтною процентною ставкою 0,29 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 105,85 відсотків річних. 
Таким чином, в період з 14.01.2025 по 13.02.2025 нарахування відсотків здійснювалось за наступною формулою: 5 100,00 * 0,29 / 100 = 14,79 грн на день.
У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів або здійснить Поновлення Дисконтного періоду, на період після 13.02.2025 Кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 0,00 (нуль) % від розміру Базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за Кредитом може здійснюватися за Індивідуальною процентною ставкою 0,98 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 357,70 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних. Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації, зокрема у разі отримання Позичальником від Кредитодавця та введення в Особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на Індивідуальну процентну ставку. Зменшення розміру Індивідуальної процентної ставки, у разі використання Позичальником промокоду, відбувається починаючи з дати використання промокоду і до дати закінчення дії знижки, що надається згідно з умовами промокоду. Використання промокоду з метою зменшення розміру Індивідуальної процентної ставки відбувається виключно після здійснення Позичальником всіх необхідних для Пролонгації оплат. 
Таким чином, в період з 14.02.2025 по 11.08.2025 нарахування відсотків здійснювалось за наступною формулою: 5 100,00* 0,98 / 100 = 49,98 грн на день. 
20.02.2025 Первісним кредитором було здійснено перерахунок заборгованості за пунктом 8.11. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір, про що Позичальник був інформований в Особистому кабінеті. Сторони погодили, що у разі користування Кредитом після 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду жодних знижок на проценту ставку не надається. Перерахунок зобов`язань Позичальника по оплаті процентів під Базову процентну ставку, при користуванні Кредитом після спливу 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду може здійснюватися, на вибір Кредитодавця, за весь строк Дисконтного періоду або лише за останні 30 (тридцять) календарних днів дії Дисконтного періоду. Застосування знижок передбачених цим Договором є правом, а не обов`язком Кредитодавця, за винятком повного дострокового погашення Кредиту Позичальником протягом 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду кредитування. 
Сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання Позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 357,70 % річних. Проценти нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Продовження строку Дисконтного періоду та Поновлення Дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов Договору в бік погіршення для Позичальника. 
Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: 1) за користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором; 2) за користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. 
Всі інші обставини, на які звертав увагу представник відповідачки у відзиві є надуманими, не підтверджені жодними доказами та такими, що суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ.
Крім того, вважає, що сума правничої допомоги, понесеної позивачем, у розмірі 7 000,00 грн. пропорційна виконаній роботі Адвокатського бюро «Тимошенко та партнери».
Просила позов задовольнити.
01.06.2026 представник відповідачки – адвокат Якубенко О.Ю. подала до суду письмові заперечення.
Зазначила, що позивач, вказуючи у відповіді на відзив на те, що 20.02.2025 Первісним Кредитором було здійснено перерахунок заборгованості за п. 8.11. Договору, не надає доказів його складення, розміщення в особистому кабінеті Відповідачки або доведення до відома Відповідачки в інший належний спосіб. 
Наголошувала також і на тому, що її довірителька визнає позовні вимоги в частині 5100,00 гривень (тіло кредиту) + 3 098,76 гривень відсотків за фактичну кількість днів (62) користування кредитною лінією.
Обгрунтування позивача щодо подальшого нарахування відсотків після завершення первісного строку кредитування положеннями договорів про пролонгацію на пільгових та стандартних умовах, а також положеннями щодо можливості нарахування відсотків за Індивідуальною процентною ставкою, замість Базової процентної ставки, не заслуговують на увагу суду, оскільки надані Позивачем розрахунки заборгованості є односторонніми документами Первісного кредитора та наступних кредиторів і самі по собі не підтверджують фактичного продовження строку кредитування у порядку, погодженому сторонами. 
Факт неповернення кредиту після настання строку його повернення не може автоматично ототожнюватися з правомірним продовженням строку кредитування. Після настання строку виконання зобов`язання та його невиконання боржником правовідносини сторін у відповідній частині переходять в охоронну площину, що виключає подальше нарахування регулятивних процентів за користування кредитом без належної договірної та доказової підстави.
Просила позов задовольнити частково.
04.06.2026 представиник позивача подала до суду додаткові пояснення.
Звертала увагу суду на те, що відповідно до умов кредитного договору, базова процентна ставка: 0,98% на день = 49,98 грн.; дисконтна процентна ставка: 0,29% на день = 14,79 грн. Різниця між базовою та дисконтною ставкою 49,98 грн - 14,79 грн = 35,19 грн. 
Оскільки кредитодавець здійснив перерахунок за 30 календарних днів дії дисконтного періоду, сума донарахованих процентів становить: 35,19 грн х 30 днів = 1 055,70 грн. 
Крім того, за 20.02.2025 були нараховані проценти за базовою ставкою у розмірі 49,98 грн., а тому 1 055,70 грн + 49,98 грн = 1 105,68 грн. Саме сума 1 105,68 грн відображена у розрахунку заборгованості, що свідчить про здійснення кредитодавцем перерахунку процентів відповідно до пункту 8.11 договору шляхом донарахування різниці між дисконтною та базовою процентними ставками за останні 30 календарних днів дисконтного періоду та нарахування процентів за 20.02.2025. 
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № МВ-ТП/27 від 18.03.2025. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №б/н від 18.03.2025 до Договору факторингу №МВ-ТП/27 від 18.03.2025 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 11 053,74 грн. Подальше нарахування за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» не здійснювало, сума яку відображено у розрахунку заборгованості, підготовленому наступним кредитором є відображенням зарахування заборгованості на рахунок компанії за Кредитним договором . 
Таким чином, алгоритм нарахування заборгованості узгоджений Кредитним договором.
Крім того, надані позивачем розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат. 
Просила позов задовольнити.
Розгляд справи відбувався у відсутність сторін.
Представник позивача у прохальній частині позову просив розглядати справу у його відсутність. 
Представник відповідачки – адвокат Якубенко О.Ю. у своїх письмових запереченнях також просила розгляд справи провести у її відсутність та у відсутність її довірительки.
У зв`язку із тим, що в судове засідання відбувалося у відсутність учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: 
Так, судом встановлено, що 14.01.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №692031620 (далі - Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, відповідачці було надано грошові кошти в розмірі 5100грн. (а.с.36-49).
За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у формі Кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Сторони обумовили, що невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. 
Також сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього Договору, для цілей ініціювання отримання нових Траншів, Пролонгацій чи Поновлення Дисконтного періоду, що не є зміною істотних умов цього Договору, Позичальник здійснює авторизацію в Особистому кабінеті та ініціює отримання нових Траншів, Пролонгації чи Поновлень Дисконтного періоду в ІКС. (пункт 14.1, 14.2 Договору).
Позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Офертою, яка містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення Одноразового ідентифікатора для підписання Договору та Одноразового ідентифікатора для підписання Паспорту Кредиту. Після підпису Електронного повідомлення Позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-комунікаційну систему Кредитодавця, відповідно з цього моменту Кредитодавець повідомлений про те, що Позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Кредитодавця щодо укладання Договору. Моментом підписання цього Договору є використання його Сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням Договору зі сторони Кредитодавця є формування та надання на ознайомлення Позичальнику Оферти, а також генерація та направлення Позичальнику Одноразового ідентифікатора. Підписанням Договору зі сторони Позичальника є направлення Позичальником повідомлення, що містить Одноразовий ідентифікатор отриманий від Кредитодавця, через Особистий кабінет. Після створення Сторонами електронних підписів Одноразовими ідентифікаторами, текст оферти, реквізити підписів, які дають змогу встановити дату та час вчинення кожною з Сторін дій спрямованих на ознайомлення з Паспортом Кредиту та підписання цього Договору, та реквізити сертифікату кваліфікованого електронного підпису директора Кредитодавця, зберігаються в файлі формату, що унеможливлює зміну чи видалення інформації. Після формування фінального файлу з цим Договором, ІКС створює з цим файлом кваліфікований електронний підпис директора Кредитодавця. Файл Договору та файл з даними кваліфікованого електронного підпису, що містить кваліфіковану мітку часу, одразу (до надання Кредиту) відправлено на електронну пошту Позичальника та стали доступними для скачування в Особистому кабінеті Позичальника. Після виконання всього переліченого в п. 4.10. Договору Кредитодавець ініціює надання Кредиту, способом вказаним Позичальником в цьому Договору  (п.п.4.10.6-4.11 Договору). 
Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор для підписання вказаного Договору.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка, уклавши кредитний договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, а тому на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Таким чином, слід вважати, що відповідачка, підписавши Кредитний договір, шляхом введення одноразового ідентифікатора, була обізнана з його умовами, що виключає можливість їх неоднозначного трактування.
У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). 
Втім таких доказів відповідачкою та її представником суду не надано.
Отже, суд вважає доведеним факт укладання вказаного кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою.
Як вбачається з умов кредитного договору (п.п.5.1 Договору), кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4149-49XX-XXXX-2480, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором.
При цьому відповідачкою при оформленні заявки на отримання грошових коштів у кредит від 14.01.2025 вказано персональні дані та реквізити електронного платіжного засобу (карткового рахунку) №4149-49XX-XXXX-2480.
Згідно довідки дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кошти у розмірі 5100грн. були перераховані позичальнику 14.01.2025 о 22:42, рахунок отримувача №4149-49XX-XXXX-2480; ідентифікатор платіжної операції: 43688-73564-15353  (а.с.35).
На підтвердження факту отримання відповідачкою вказаних коштів за договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивач надав суду копію платіжного доручення від 14.01.2025 (а.с.71).
Як вбачається зі змісту кредитного договору у ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки, а саме №4149-49XX-XXXX-2480. Зазначену інформацію про банківські реквізити платіжної картки вказано у відповідному вигляді, зважаючи на ту обставину, що, така інформація згідно з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від самої відповідачки або за її згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).
Суд враховує, що первинні банківські документи по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений законом.
Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. 
У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі Відповідач має прийняти виконання зобов`язання за Кредитним договором, запропоноване за Позивача третьою особою. 
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, у відповідності до вимог ст.5 ЗУ «Про платіжні послуги», Товариство не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку відповідачки фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність обставини щодо перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів за договором №692031620 від 14.01.2025.
Крім того, відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала факт укладання договору №692031620 та отримання кредитних коштів у розмірі 5100грн.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Разом з тим, відповідачка належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала.
18.03.2025 між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №МВ-ТП/27 (а.с.78-80). Відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором 692031620.
Як вбачається із реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/27 від 18 березня 2025 року, розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором, за боржником рахувалася заборгованість за тілом кредиту - 5100грн, за відсотками 3148,74грн., заборгованість по комісії – 255грн., а також 2550грн. – неустойки (а.с.7-8, 21). 
При цьому, судом встановлено, що ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування відповідачці відсотків за користування кредитом.
Так, згідно розрахунку заборгованості проведеного ТОВ «Таліон Плюс», виписки з особового рахунку, станом на 18.03.2026 у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 18350грн., з якої: 5100грн. – тіло кредиту; 10445,82грн. за відсотками, з яких 3148,74грн. - нараховані первісним кредитором; заборгованість по комісії – 255грн., а також 2550грн. – неустойки. (а.с.24).
30.09.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Позивачем укладено Договір факторингу №30/0925-01, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. 
Згідно Реєстру Боржників за вказаним Договором факторингу від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до Позивача перейшло право вимоги до відповідачки за № 692031620 на загальну суму 18350грн. (а.с.12-20). 
Поряд із цим судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем ТОВ «Юніт Капітал» не було здійснено нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.
Копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги та платіжні інструкції про оплату фінансування за відступлення прав вимог є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідачки на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством, за договором факторингу .
Матеріали справи не містять доказів визнання судом договорів факторингу недійсним. За таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена.
Відповідно до п. 9.1.1.7. Договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом, частини Кредиту або Комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення/розірвання Договору.
Строк дії договору передбачений розділом 11 Договору, відповідно до п. 11.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Відповідно до п. 11.2. Позичальник має право користуватися Кредитом від дати фактичного отримання суми Кредиту за кожним Траншем та до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання. 
Відповідно до Розділу 9 Договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом, частини Кредиту або Комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення/розірвання Договору (п.п.9.1.1.6 Договору).
Оскільки відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконувала, ТОВ «Таліон Плюс» було достроково розірвано Договір, шляхом направлення Відповідачці відповідного повідомлення (а.с.50). 
Згідно розрахунку заборгованості, у відповідачки, станом на день звернення до суду, існує заборгованість за наданим кредитом у розмірі 18 350,82грн., з яких: 5 100,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 10 445,82 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 255,00 грн - заборгованість за комісією; 2 550,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Відповідачка ОСОБА_1 визнала наявну у неї заборгованості за кредитним договором (тілом кредиту) у розмірі 5100грн. та доказів щодо її погашення суду не надала.
За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідачка неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеним договором й, відповідно, не надала суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки тіла кредиту є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Що стосується вимог про стягнення процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне.
Так, звертаючись до суду, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за процентами за договором №692031620 від 14.01.2025 у розмірі 10445,82грн. за період з 14.01.2025 по 11.08.2025 (тобто по дату дострокового розірвання кредитного договору).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦКУкраїни про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до п.3.1 Договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору.
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена (3.2 договору).
Відповідно до п.3.3 Договору, для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 443,70грн. та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 255грн. Про суму нарахованих процентів та комісії, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. У разі отримання додаткового Траншу протягом визначеного на момент укладення Договору Дисконтного періоду, сума нарахованих процентів та Комісії, яку необхідно сплатити для першої Пролонгації також зазначається у Особистому кабінеті Позичальника. У разі якщо строк Дисконтного періоду закінчився, Позичальник має можливість повернутися в Дисконтний період, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема Комісії за надання кредиту та неустойки). Після Поновлення Дисконтного періоду, його тривалість складає 30 (тридцять) календарних днів та застосовуються умови його Пролонгації Дисконтного періоду, описані в п. 3.2. Договору.
Згідно п.3.4 Договору, продовження строку Дисконтного періоду та Поновлення Дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов Договору в бік погіршення для Позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього Договору зазначенні в цьому Договорі в момент його укладення. Оскільки ні Пролонгація, ні Поновлення Дисконтного періоду не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до Договору, в тому числі Пролонгація та Поновлення Дисконтного періоду не потребують застосування електронного підпису Одноразовим ідентифікатором. Ініціювання Позичальником Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим Договором умов користування Кредитом без зміни строку дії Договору.
Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування 13.02.2025, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору (п.7.1 договору).
Згідно п.7.2 Договору в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 7.2.2. ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору.
Пунктом 7.3 встановлено строк повернення кредиту 13.02.2030.
Тобто, сторони кредитного договору встановили, що термін повернення кредиту - 13.02.2030.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що сторони під час укладання кредитного договору №692031620 від 14.01.2025 врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, що передбачено розділом 7 та 8 договору, та ними було погоджено строк кредитування до 13.02.2030, що свідчить про наявність у первісного кредитора права на нарахування відсотків за кожен день користування кредитом після закінчення 30-ти денного строку дисконтного періоду кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник був ознайомлений.
Таким чином, строк кредитування - 1826 дні (дисконтний період 30 днів), що спростовує доводи представника відповідачки про те, що строк кредитування складає 30 днів.
Поряд із цим, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, у заявленому позивачем розмірі, виходячи з наступного:
Розділом 8 Договору (п.п.8.1-8.3) сторонами погоджено відсоткову ставку за користування кредитом та її сплату.
За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим Договором. Інших витрат Позичальника Договором не передбачено. 
Проценти за користування Кредитом є платою за користування Позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних Кредитодавцю. Процентна ставка за користування Кредитом є Базовою процентною ставкою. Процентна ставка за Договором є фіксованою і не підлягає зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Разом з тим, Кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість Кредиту для Позичальника, що не є зміною істотних умов цього Договору. У разі якщо Позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання Позичальника по оплаті процентів за користування Кредитом визначаються шляхом множення Базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування Кредитом (від дати видачі першого Траншу до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання). Фактичне значення загальних витрат за Договором та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника і прораховується в порядку описаному нижче. 
Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних.
Так, згідно розрахунку заборгованості проведеного ТОВ «Таліон Плюс», виписки з особового рахунку, станом на 18.03.2026 у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 18350грн., з якої: 5100грн. – тіло кредиту; 10445,82грн. за відсотками, з яких 3148,74грн. - нараховані первісним кредитором; заборгованість по комісії – 255грн., а також 2550грн. – неустойки. (а.с.24).
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу № МВ-ТП/27 від 18.03.2025, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор), в порядку та на умовах договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в ропорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (п. 2.2. договору).
Згідно із п. 5.3. фактор має право: здійснювати будь-які не заборонені чинним законодавством України дії для реалізації прав вимоги та отримання боргу від боржників, особисто або уповноважувати на це третіх осіб; укладати будь-які правочини (договори, угоди) з боржниками, в тому числі щодо реструктуризації суми боргу, продовження строку погашення боргу, повного чи часткового прощення суми боргу та ін.; розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Відповідно до Реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/27 від 18 березня 2025 року, підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до ОСОБА_1 (№ 1326 у реєстрі прав вимог) за кредитним договором № 692031620 від 14.01.2025 на загальну суму заборгованості 11053,74грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 5100грн, за відсотками 3148,74грн., заборгованість по комісії – 255грн., а також 2550грн. – неустойки.
Враховуючи викладене, суд вважає, що ТОВ «Юніт Капітал» набуло права вимоги до відповідачки в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент відступлення такого права первісним кредитором. При цьому, умовами договору факторингу від 18.03.2025 не передбачено права фактора на самостійне нарахування нових процентів за користування кредитом після набуття права вимоги, а визначено лише право вчиняти дії, спрямовані на реалізацію вже наявного права вимоги та отримання заборгованості від боржника.
Отже, нарахувавши проценти за користування кредитом після набуття права вимоги від первісного кредитора, ТОВ «Таліон плюс» вийшло за межі наданих йому прав та фактично змінило обсяг зобов`язання відповідачки, що не відповідає умовам договору факторингу.
Враховуючи викладене, суд бере до уваги розрахунок, здійснений первісним кредитором станом на момент відступлення права вимоги, який відповідачкою та її представником не був спростований. Відповідно до зазначеного розрахунку загальна сума заборгованості становить 11053,74грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 5100грн, за відсотками 3148,74грн., заборгованість по комісії – 255грн., а також 2550грн. – неустойки. Вимога про стягнення неустойки, відображеної у цьому розрахунку, позивачем не заявлялася.
Отже, установивши, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку первісному кредитору, ТОВ «Таліон Плюс» та позивачу не повернуті, суд приходить до висновку висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 8248грн. 74 коп. (5100грн. – тіло кредиту, 3148,74грн. – відсотки за користування кредитом).
Щодо стягнення з відповідачки комісії, то суд вважає за необхідне зазначити наступне: 
За змістом Договору №692031620 від 14.01.2025 сторони погодили комісію за надання кредиту в розмірі 255грн. (п.3.3).
Згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.
Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Інакше кажучи, банк неуповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно.
За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті комісії за кредитом не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору та витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне:
Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року.
Судом встановлено, що 20 січня 2026 року між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Тимошенко та Партнери» в особі адвоката Тимошенка О.О. було укладений договір про надання правничої допомоги №20/01/26-02 та 21.01.2026 додаткову угоду №25771386998 (а.с.25-26,29).
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 20.03.2026, адвокатом Тимошенком О.О. було надано позивачу послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму 7000грн. 
Таким чином, з огляду на приписи ЦПК України вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем судових витрат.
При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).
Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а також клопотання представника відповідача про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача такі витрати у розмірі 3000грн.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1390грн.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333), (Код ЄДРПОУ: 43541163) заборгованість за кредитним договором №692031620 від 14.01.2025 у розмірі 8248 (вісім тисяч двісті сорок вісім)грн. 74коп., а також судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1390 (одна тисяча триста дев`яносто)грн. та 3000 (три тисячі)грн. витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців     Вольська-Тонієвич О. В.