ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/682/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 ( суддя Неклеса О.М.) в адміністративній справі №160/682/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05.01.2026 року №047150034591 щодо відмови ОСОБА_1 , у призначенні пенсії згідно пункту 1 частини 2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період її навчання з 01.09.1992 року по 26.06.1995 рік, як стаж роботи на пільгових умовах за списком №1 і призначити пенсію на пільгових умовах згідно до пункту 1 частини 2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з часу звернення за призначенням пенсії, а саме з 31.12.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала на Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті з 05.07.1995 року по 15.01.2003 рік в якості машиніста крану на виробничій дільниці №1 (механічна служба) рудозбагачувальної фабрики №2 і була зайнята збагаченням рудних та нерудних копалин, що містять у пилу 2% і більше кристалічного (вільного) двоокису кремнію, що передбачено Списком №1 розділу ІІ підрозділ “а” позицію “ 1020100а-1753г”. З 16.01.2003 року по 23.10.2005 рік працювала в якості в якості машиніста крану на виробничій дільниці №1 (механічна служба) рудозбагачувальної фабрики №2 і була зайнята збагаченням рудних та нерудних копалин, що містять у пилу 2% і більше кристалічного (вільного) двоокису кремнію, що передбачено Списком №1 розділу ІІ підрозділ “а” позицію “ 2а-3в”. Відповідні обставини підтверджуються даними зазначеними у трудовій книжці серії НОМЕР_1 дата заповнення 28.03.1996 року. Крім того зазначені обставини підтверджує довідка про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №265 від 14.07.2025 року. Загальний страховий стаж роботи, відповідно до записів трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 25 років 09 місяці 26 днів, а пільговий стаж за списком №1 складає більше 13 років. 31.12.2025 року ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо призначення пенсії на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Дану заяву було передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке рішенням про відмову у призначені пенсії від 05.01.2026 року №047150034591 відмовлено в призначенні пільгової пенсії в зв`язку з недостатнім пенсійним віком, аргументуючи рішення тим що ОСОБА_1 , має вік 48 років 08 місяців 01 д., а потрібно 50 років. Крім того до пільгового стажу за Списком 1 не зараховано період навчання з 01.09.1992 року по 26.06.1995 рік в професійно-технічному училищі №44 м. Кривого Рогу. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки має всі необхідні умови для врахування зазначеного вище періоду навчання до пільгового стажу за Списком №1 та для призначення пенсії на пільгових умовах, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05.01.2026 року №047150034591 щодо відмови ОСОБА_1 , у призначенні пенсії згідно пункту 1 частини 2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період її навчання з 01.09.1992 року по 26.06.1995 рік, як стаж роботи на пільгових умовах за списком №1.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.12.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. В апеляційній скарзі зазначає, що наявність у позивача легітимних очікувань також не відміняє закріпленого у статті 19 Конституції України обов`язку діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і не може бути достатньою підставою для прийняття Головним управлінням як суб`єктом владних повноважень позитивного для позивача рішення. Підсумовуючи наведене, вважаємо за неможливе задоволення позовних вимог у цій справі на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення». Водночас Головне управління звертає увагу апеляційного суду, що задоволення позовних вимог можливе лише в разі визнання Конституційним Судом України неконституційними відповідних положень Закону від 03.10.2017 №2148-VIII в частині змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням обґрунтовано та правомірно не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача період навчання з 01.09.1992 по 26.06.1995, зазначений у дипломі від 26.06.1995, з огляду на те, що вказаний документ не відповідає встановленим вимогам до оформлення, а саме - не містить підпису голови державної кваліфікаційної комісії, що ставить під сумнів його належність та достовірність як доказу. Крім того, позивача було належним чином повідомлено про необхідність подання додаткових документів для підтвердження спірного періоду, зокрема: уточнюючої довідки навчального закладу із зазначенням періоду та форми навчання, факту присвоєння кваліфікації з обов`язковим посиланням на первинні документи, а також довідки про можливе перейменування навчального закладу. Однак зазначені документи позивачем не подані, а в матеріалах електронної пенсійної справи вони відсутні. За таких обставин відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт навчання у відповідний період та давали правові підстави для його зарахування до страхового чи пільгового стажу.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
31.12.2025 року ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо призначення пенсії на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Дану заяву було передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке рішенням від 05.01.2026 року №047150034591 відмовило в призначенні пільгової пенсії.
В обґрунтування відмови у призначені пенсії в т.ч. зазначено наступне.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Страховий стаж особи становить 25 років 9 місяців 26 днів, з урахуванням вимог частини третьої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" — 35 років 9 місяців 27 днів. 
До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1992 по 26.06.1995 відповідно до диплому від 26.06.1995, оскільки відсутній підпис голови державної кваліфікаційної комісії.
Для зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1992 по 26.06.1995 необхідно надати уточнюючу довідку із зазначенням періоду, форми навчання, присвоєння кваліфікації з посиланням на первинні документи та довідку про перейменування навчального закладу.
Пільговий стаж роботи за Списком №1 становить 10 років 3 місяці 20 днів.
До пільгового стажу роботи за Списком № Зараховано всі періоди.
В призначенні пенсії за віком відповідно до пункту першого частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відмовлено, оскільки особа не досягла 50 років.
Вважаючи протиправним рішення від 05.01.2026 року №047150034591, позивач звернулася до суду.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення та застосовуючи сталу практику Верховного суду з спірних питань, зазначає.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, Закон №1058-IVдоповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
В силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
З 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IVу редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Конституційним Судом України було прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».
Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття13, частина друга статті14, пункти «б»-«г» статті54 Закону №1788-ХІІзі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю13, частину другу статті14, пункти «б» - «г» статті54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІзі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІв редакції до внесення змін Законом № 213-VIIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIIIта пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
У справі, що розглядається, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІу редакції Закону №2148-VIII.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.
Колегія суддів зауважує, що у даному випадку за обставин, коли є діючими одночасно дві правових норми, які містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 щодо параметру вікового цензу, найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Доводи скаржника щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період навчання з 01.09.1992 року по 26.06.1995, колегія суддів вважає не обґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба та навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (чинного на час звернення позивача за призначенням пенсії) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Відповідно до Диплому ДА №009969 від 26.06.2025 року ОСОБА_1 , навчалась в професійно-технічному училищі №44 м. Кривого Рогу по спеціальності «Машиніст крану металургійного твиробництва з одержанням середньої освіти, що також підтверджується записом під номером один в трудовій книжці НОМЕР_1 дата заповнення 28.03.1996 року.
На підставі Закону № 2636 Верховна Рада України постановила внести зміни до таких законів України: абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнити двома реченнями такого змісту: "Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах"; ч. 1 ст. 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" доповнити абзацом другим такого змісту: "Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах".
Відтак, за наведених обставин, оскільки перерва між днем закінчення навчання (26.06.1995) і днем зарахування на роботу за набутою професією (05.07.1995) не перевищила трьох місяців відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» період навчання з 01.09.1992 по 26.06.1995 має бути зараховано до пільгового стажу позивача, що дає право на пільгову пенсію за віком за Списком № 1.
Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05.01.2026 №047150034591 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 в адміністративній справі №160/682/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 23 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова