ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р. 	Справа № 480/2556/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 06.11.25 по справі № 480/2556/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області   
про визнання протиправним та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою Виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області (далі по тексту – Виконком Новослобідської сільської ради, відповідач), в якій просила суд:
- визнати протиправною та скасувати відмову виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області, у призначенні ОСОБА_1 компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, оформлену рішенням № 114 від 10.03.2025 "Про призначення/не призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі";
- зобов`язати виконавчий комітет Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області призначити ОСОБА_1 компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі" з дня звернення за її продовженням (призначенням).
В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність рішення Виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області № 114 від 10.03.2025 "Про призначення/не призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі", оскільки ОСОБА_1 є особою, яка надає соціальні послуги з догляду, а тому має право на отримання компенсації за догляд на непрофесійній основі.
Звернула увагу, що позивач не надає соціальні послуги та не отримує допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу" та не надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на професійній основі, а тому не відноситься до вичерпного переліку осіб, яким у розумінні Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859 (далі – Порядок № 859) може бути відмовлено у призначенні спірної компенсації.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі №480/2556/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області про визнання протиправним та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. 
Визнано протиправною та скасовано відмову виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області, у призначенні ОСОБА_1 компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, оформлену рішенням № 114 від 10.03.2025 "Про призначення/не призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі".
Зобов`язано Виконавчий комітет Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області (вул. Центральна, 3, с. Нова Слобода, Конотопський район, Сумська область, 41530, код ЄДРПОУ 04388739) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 06.03.2025 про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі" з дня звернення за її продовженням (призначенням), з урахуванням висновків суду.
У задоволенні інших вимог – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області (вул. Центральна, 3, с. Нова Слобода, Конотопський район, Сумська область, 41530, код ЄДРПОУ 04388739) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968,96 грн та на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від листопада 2025 року у справі № 480/2556/25 в частині визнання протиправною та скасування відмови виконавчого комітету Новослобідської сільської ради у призначенні ОСОБА_1 компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, оформлену рішенням № 114 від 10.03.2025 «Про призначення/ не призначення компенсації фізичним особам, які надають послуги з догляду на непрофесійній основі»; стягнення судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок); стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення виконавчого комітету Новослобідської сільської ради № 114 від 10.03.2025 «Про призначення/не призначення компенсації фізичним особам, які надають послуги з догляду на непрофесійній основі» та стягнення судових витрат.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність у діях відповідача будь-яких ознак протиправності, так як ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , а тому у розумінні статті 51 Конституції України та статті 201 Сімейного кодексу України зобов`язана піклуватися та утримувати свого непрацездатного батька. Такий обов`язок є прямим та безумовним.
У свою чергу, передбачена Порядком № 859 компенсація є механізмом соціальної підтримки фізичних осіб, які надають послуги з догляду. Втім, надання бюджетних коштів за виконання прямого, визначеного законом сімейного обов`язку, може бути кваліфіковано як нецільове використання бюджетних асигнувань або зловживання правом на соціальний захист.
За таких обставин, наголошував, що надання компенсації особі, на яку покладено прямий і безумовний конституційний обов`язок утримувати батька, нівелює цей обов`язок і створює прецедент для нецільового використання бюджетних коштів, що є неприпустимим в умовах обмеженості фінансових ресурсів громади.
Просив врахувати, що Новослобідська сільська рада не залишила батька позивача - ОСОБА_2 без соціального захисту, а навпаки, запропонувала ОСОБА_1 звернутися до Комунального закладу «Центр з надання соціальних послуг» Новослобідської сільської ради для оформлення соціальної послуги догляду вдома. Таким чином, відповідач здійснив належне інформування про можливі механізми соціальної підтримки, що відповідає його повноваженням у сфері соціального захисту. 
Також, на переконання відповідача, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 139 та ч. 5 ст. 134 КАС України, стягнувши судовий збір та витрати на правничу допомогу у повному обсязі, незважаючи на часткове задоволення позову.
До того ж, стягнення 4000,00 грн на професійну правничу допомогу при частковому задоволенні позову та за фактичного не встановлення права на матеріальну виплату є неспівмірним та не відповідає принципу пропорційності, закріпленому у ч. 5 ст. 134 КАС України. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до частини 3 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК серії АС № 066725 від 10.12.2009, та потребує постійного стороннього догляду (а. с. 6).
Позивачем подано заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 06.03.2025 (а. с. 36).
Водночас, рішенням № 114 про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.03.2025 Новослобідська сільська рада Конотопського району Сумської області відмовила ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що згідно з пунктом 1 статті 202 Сімейного кодексу України "повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги" (а. с. 13).
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення № 114 від 10.03.2025 "Про призначення/ не призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі", суд першої інстанції виходив з його незаконності та не відповідності вимогам Порядку № 859, оскільки позивач не входить до вичерпного переліку осіб, які не мають право на компенсацію за надання соціальної послуги з догляду, а тому мала права на спірну компенсацію.
Водночас, судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу спірну компенсацію, з огляду на дискреційність таких повноважень відповідача.
Суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, за встановлених обставин, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.03.2025 про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині цього рішення суду.
Врахувавши те, що підготовка цього позову вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, суд вважав, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 4000 грн є співмірним зі складністю цієї заяви, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначено Законом України «Про соціальні послуги» від 17 січня 2019 року № 2671-VIII (далі по тексту – Закон № 2671-VIII).
Згідно з пунктами 6, 17 статті 1 Закону № 2671-VIII, надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, внесені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг;
отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги;
соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 1 частини 4 статті 13 Закону визначено, що № 2671-VIII працівники надавачів соціальних послуг та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону.
Відповідно до частин 6 та 7 статті 13 Закону № 2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи;
2) дітьми з інвалідністю;
3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі, незалежно від кількості осіб, за якими здійснюється догляд, розраховується як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць, встановленим законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги, та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи - надавача соціальної послуги за один квартал, який передує місяцю, що є попереднім до місяця звернення із заявою про згоду надавати соціальні послуги. Середньомісячний сукупний дохід фізичної особи - надавача соціальної послуги визначається шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів влади, підприємств, установ, організацій та обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу її сім`ї на кількість членів сім`ї, які включаються до її складу. Методика обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, визначається з розрахунку 70 відсотків мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі за одну годину догляду за однією особою, але не більше 360 годин на місяць.
Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується фізичним особам - надавачам соціальних послуг, які не перебувають у трудових відносинах, не є фізичними особами - підприємцями, не провадять незалежної професійної діяльності (наукової, літературної, артистичної, художньої, освітньої або викладацької, а також медичної, юридичної практики, у тому числі адвокатської, нотаріальної діяльності тощо), не перебувають на обліку як безробітні.
Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується відповідно до тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду, що укладається у письмовій формі між фізичною особою - надавачем соціальних послуг з догляду, отримувачем соціальних послуг з догляду або його законним представником та районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Однією з істотних умов такого договору є кількість годин надання соціальних послуг з догляду на місяць.
У разі введення надзвичайного або воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях компенсація за догляд, передбачена цією частиною, особам із числа внутрішньо переміщених осіб за новим місцем їх проживання/перебування разом із особами, за якими вони здійснюють догляд, призначається і виплачується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України.
Механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги) особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та через наявність порушень функцій організму не можуть самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребують стороннього догляду (далі - соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі) визначено Порядком №859.
У відповідності до пункту 3 Порядку № 859, компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Згідно із пунктом 4 Порядку № 859 розмір компенсації відповідно до статті 13 Закону України “Про соціальні послуги” обчислюється як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць, установленим законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи, яка надає соціальні послуги, за один квартал, який передує місяцю, що є попереднім до місяця звернення із заявою про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Пунктом 5 Порядку № 859 передбачено, що до складу сім`ї фізичної особи, яка звертається за призначенням компенсації, включаються чоловік, дружина, діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю. При цьому діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти до досягнення 23 років і не мають власних сімей, включаються до складу сім`ї незалежно від адреси задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). До складу сім`ї фізичної особи, яка надає соціальні послуги, що звертається за призначенням компенсації, не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні, та непрацездатні особи, які не перебувають у трудових відносинах, не є фізичними особами - підприємцями, не провадять незалежної професійної діяльності (наукової, літературної, артистичної, художньої, освітньої або викладацької, а також медичної, юридичної практики, зокрема адвокатської, нотаріальної діяльності) та не перебувають на обліку як безробітні.
Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку № 859 призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, таких документів: у паперовій формі: заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; заяви про згоду отримувати соціальні послуги; копії свідоцтва про народження дитини (у разі надання дитині соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі); декларації про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за формою, затвердженою Мінсоцполітики. У декларації також зазначається інформація про склад сім`ї фізичної особи, яка надає соціальні послуги; копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю) або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, за формою, затвердженою МОЗ; копії медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ; довідки про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими МОЗ; копії рішення суду про обмеження цивільної дієздатності або визнання недієздатною особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (для недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена); копії рішення суду або органу опіки та піклування про призначення опікун 
Копії поданих документів засвідчуються посадовими особами уповноваженого органу або центру надання адміністративних послуг, який прийняв заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та про згоду отримувати соціальні послуги.
Згідно з пунктом 14 Порядку № 859 компенсація призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця з дня звернення подано всі необхідні документи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що надання фізичною особою соціальних послуг особі з числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є, зокрема, особою похилого віку з когнітивними порушеннями не позбавляє її права на призначення і виплати компенсації за догляд у Порядку № 859.
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Таким чином, з урахуванням положень Порядку № 859, за умови дотримання критеріїв віднесення до кола членів однієї сім`ї, донька та батько можуть вважатися членами однієї сім`ї, що дає право на отримання компенсації за надання соціальних послуг з догляду за такою особою.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, згідно із свідоцтвом про народження від 28.06.1968 серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , є донькою ОСОБА_2 (а. с. 7).
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 066725 серії АС ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої групи по зору, потребує постійного стороннього догляду (а. с. 6).
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської від 31.03.2025 № 37, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 , до складу сім`ї якої, серед іншого, входить батько ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (не зареєстрований, але фактично проживає як ВПО, зареєстрований АДРЕСА_3 ) (а. с. 17).
Відповідно до довідки від 12.05.2023 № 5912-7001784129 про взяття на облік ВПО, яка видана ОСОБА_2 встановлено, що він зареєстрований АДРЕСА_3 , але фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_2 (а. с. 18).
За таких обставин, сукупність наведених документів свідчить про те, що ОСОБА_1 проживає спільно із ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, та пов`язані спільним побутом.
Отже позивач, яка надає соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі без здійснення підприємницької діяльності, своєму батьку, який є особою з інвалідністю I групи та членом її сім`ї, спільно з ним проживає, пов`язана спільним побутом, має взаємні права і обов`язки підпадає під дію частин 6 та 7 статті 13 Закону № 2671-VIII.
У зв`язку із викладеним, у лютому 2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою про згоду надавати соціальні послуги з догляду на не професійній основі, до якої надала весь необхідний перелік документів, передбачений Порядком № 859.
Однак, рішенням № 114 про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.03.2025 Новослобідська сільська рада Конотопського району Сумської області відмовила ОСОБА_1 у призначенні компенсації у зв`язку з тим, остання в силу пункту 1 статті 202 Сімейного кодексу України зобов`язана утримувати непрацездатних батьків.
Надаючи оцінку правомірності такої відмови, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 859, компенсація не призначається:
1) фізичним особам, які надають соціальні послуги особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку, якщо такі особи:
отримують соціальні послуги з догляду вдома, паліативного, стаціонарного догляду;
отримують виплати на догляд відповідно до Законів України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про соціальні послуги”, “Про психіатричну допомогу”, “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю” (крім дітей з інвалідністю підгрупи А, батьки яких перебувають у трудових відносинах або є фізичними особами - підприємцями, або провадять незалежну професійну діяльність (наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, зокрема адвокатську, нотаріальну діяльність), осіб з інвалідністю з дитинства I групи);
за висновком про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи/дитини, яка потребує надання соціальних послуг, не потребують надання соціальних послуг з догляду.
2) фізичним особам, які надають соціальні послуги та отримують допомогу на догляд відповідно до Закону України “Про психіатричну допомогу”;
3) фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на професійній основі;
4) фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду, середньомісячний сукупний дохід яких перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, установлений законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 надає соціальні послуги особам, зазначеним у пункті 1 Порядку № 859, отримує допомогу на догляд відповідно до Закону України “Про психіатричну допомогу”, або надає послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на професійній основі.
Відповідач на такі обставини також не покликається.
У свою чергу, приписами Порядку № 589 не передбачено такої підстави для відмови у наданні компенсації, як наявність у особи обов`язку з утримання непрацездатних батьків.
Більше того, положення Порядку № 859 чітко визначають, що особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та, відповідно, має право на отримання компенсації за догляд на непрофесійній основі може бути і член сім`ї фізичної особи, яка потребує стороннього догляду.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Всупереч вказаній нормі, відповідач правомірності свого рішення не довів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про невідповідність оскаржуваного рішення від 10.03.2025 вимогам Порядку № 859, як такого, що не містить жодної нормативно визначеної підстави для відмови позивачу у призначенні компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, що правомірно мало наслідком прийняття рішення про його скасування.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду справи обставини справи, колегія суддів не вбачає підстав для зміни обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2025 про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі" з дня звернення за її продовженням (призначенням), з урахуванням висновків суду.
Щодо стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Надаючи оцінку рівню адвокатських витрат, що мають бути присуджені у цій справі позивачу, колегія суддів оцінює чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою понесеним позивачем витратам на правничу допомогу. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегією суддів встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції надано (витяг) договір про надання правової допомоги № б/н від 31.03.2025, додаток № 1 до договору, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер та квитанцію № б/н від 16.04.2025.
Дослідивши вказані документи, колегією суддів встановлено, що між адвокатом Соповою Вікторією Сергіївною та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № б/н від 31.03.2025, відповідно до пункту 1.1 якого, адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати правничу допомогу з питання визнання протиправним та скасування рішення Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області про відмову у призначенні компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та зобов`язання вчинити певні дії, а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору.
На виконання умов додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 31.03.2025, адвокат надав а клієнт прийняв наступні послуги:
- усне консультування щодо можливостей, механізмів і процедур судового захисту позивача - 500 грн;
- ознайомлення з документами, наданими клієнтом щодо можливостей, механізмів і процедур судового захисту його прав - 500 грн;
- підготовка (складання) адміністративного позову до суду - 3000 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, колегія суддів на підставі належних та допустимих доказів враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів враховує, що окрім загальних покликань на неспівмірність стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтованих доводів у чому саме полягає неспівмірність та непропорційність стягнутих витрат на правову допомогу, відповідачем не наведено.
Не зазначено апелянтом і свого розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу, які б він вважав співмірними та пропорційними зі складністю справи та предметом позову.
При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено позовну заяву.
Надаючи оцінку стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує обсяг опрацьованих документів та час, витрачений на їх вивчення. Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги якість позовної заяви, а також відсутність судової практики з питань, які розглядались. 
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення з відповідача (4000,00 грн).
Помилковими є і доводи апелянта про необґрунтованість відшкодованого за рахунок бюджетних асигнувань відповідача розміру судового збору.
Так, відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання фізичною особою позову немайнового характеру, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 - 3028,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання даного позову, становив 968,96 грн (3028*0,4*0,8), як і було стягнуто судом першої інстанції.
При цьому, обрання судом першої інстанції іншого способу захисту порушеного права позивача не спростовує факт задоволення однієї позовної вимоги немайнового характеру, ставка судового збору за яку встановлюється на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі № 480/2556/25 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко