Справа № 161/12467/25  Провадження №33/802/247/26 	Головуючий у 1 інстанції:Філюк Т. М. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року         місто Луцьк
Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – адвоката Тертичного Ю.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2026 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665 грн. 60 коп. судового збору.
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 08.06.2025, о 21:56 год. в с. Липини, по вул. Шевченка,20, керував транспортним засобом «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Drager 6820, тест № 1430, результат огляду 0,90‰.
Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані як порушення вимог п.2.9 а) Правил дорожнього руху, за що ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки справа була розглянута за його відсутності, не зважаючи на подане до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Вказує на те, що для підтвердження його вини зібрано недостатньо доказів. Також посилається на те, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки сів за кермо з метою збереження власного транспортного засобу від імовірної ворожої ракетної атаки. Просить постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно із вимоги ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається із матеріалів справи розгляд був призначений на 26.02.2026 (а.с.27). 24.02.2026 від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на неможливість з`явитися у судове засідання у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні у КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» на підтвердження чого до клопотання було додано довідку(а.с.28-29).
Незважаючи на такі обставини, суд визнав неявку ОСОБА_1 у судове засідання неповажною, дійшов висновку про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами з метою умисного затягування розгляду справи та створення умов для спливу визначеного ст.38 КУпАП строку, протягом якого може бути застосоване адміністративне стягнення, і розглянув 26 лютого 2026 року справу щодо ОСОБА_1 за його відсутності.
Однак, в обґрунтування тверджень щодо неповажності неявки ОСОБА_1 та зловживання ним своїми процесуальними правами, місцевим судом не було спростовано достовірності наданої ОСОБА_1 довідки, згідно із якою він перебуває на стаціонарному лікуванні, а тому не може брати участь у розгляді справи. У разі, якщо у суду виникли сумніви щодо достовірності довідки, для перевірки інформації зазначеної в ній, суд не був позбавлений можливості звернутися до КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» із запитом. Не зважаючи на відсутність беззаперечних доказів зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, суд першої інстанції розглянув справу щодо нього 26 лютого 2026 року за його відсутності (а.с.30-31). 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом першої інстанції без достатніх правових підстав було відхилено, а справу щодо ОСОБА_1 було розглянуто за його відсутності, чим було порушено вимоги ч.1 ст.268 КУпАП та права ОСОБА_1 , приходжу до висновку про необхідність скасування постанови судді та прийняття нової постанови, як це передбачено п.3 ч.8 ст.294 КУпАП та відновлення порушеного права ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Згідно положень статей 245, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 08.06.2025 о 21:56 год. в с. Липини, по вул. Шевченка,20, керував транспортним засобом «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Drager 6820, тест № 1430, результат огляду 0,90‰, чим порушив п.2.9 (а) ПДР України.
Його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 355776 від 08 червня 2025 року (а.с.1), рапортом старшого інспектора чергової частини відділення поліції №3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Ляшуком О.А. від 08.06.2025 (а.с.2), чеком приладу «Alcotest Drager 6820» ARPK-0046, з якого вбачається, що результат огляду ОСОБА_1 становив 0.90‰ (а.с.3), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів із якого убачається, що огляд був проведений у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння(різкий запах алкоголю із порожнини рота, нечітка мова), а результат огляду на стан сп`яніння становив 0,90‰ (а.с.4), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.06.2025, з якого слідує, що ОСОБА_1 на огляд до КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» не доставлявся (а.с.5), відеозаписами (а.с.6), а також іншими матеріалами справи.
Що стосується доводів ОСОБА_1 , що для підтвердження його вини зібрано недостатньо доказів, а в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то вони є безпідставними та голослівними з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.9 «а» ПДР забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, настає за ч.1 ст.130 КУпАП.
Процедура проведення огляду на визначення в особи стану алкогольного сп`яніння повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів, які регламентують це питання.
Так, відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
А тому, оскільки на місці зупинки транспортного засобу у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю із порожнини рота та нечітка мова, працівник поліції мав право запропонувати йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння.
В той час, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, під час проходження проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, або такий огляд проводиться у присутності двох свідків.
Згідно приписів частини 3 цієї статті КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п.7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Зазначені нормативно-правові акти дають зробити висновок, що для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я є дві підстави, а саме незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгода водія з його результатами.
Відеозаписи, які містяться у матеріалах справи та перегляд їх змісту вказують на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано належним чином.
Як вбачається з відеозапису з бодікамер працівників поліції, після зупинки транспортного засобу, поліцейський відразу підійшов до водія ОСОБА_1 та під час спілкування з ним виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння. На запитання працівника поліції щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв останній повідомив, що вживав алкоголь в обід (а.с.6). Одразу після цього поліцейський запропонував пройти огляд за допомогою спеціального технічного приладу. На таку пропозицію ОСОБА_1 погодився, результат огляду 0.90‰. Результати огляду ОСОБА_1 не заперечувалися (а.с.6).
Також переглядом відеозапису з бодікамер працівників поліції встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано безперервною відеофіксацією (а.с.6).
Зазначені відеозаписи події відповідають вимогам ст.251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Надані відеозаписи відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому обґрунтовано судом взяті до уваги.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки сів за кермо з метою збереження власного транспортного засобу.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Зокрема, як вбачається із матеріалів апеляційної скарги (а.с.34), дружина ОСОБА_1 була на іншій машині. Згідно з ч.1 ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а тому наявність посвідчення водія у дружини ОСОБА_1 , а отже і наявність права керування транспортними засобами, щонайменше категорії B, презюмується. Крім того, як вбачається із протоколу (а.с.1), під керуванням ОСОБА_1 перебував транспортний засіб Renault Kangoo. Для керування транспортним засобом Renault Kangoo вимагається наявність саме категорії B. За таких обставин, небезпека ймовірного знищення транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , могла бути усунена іншим шляхом. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викликати таксі для себе та дружини, передати їй ключі від транспортного засобу та перегнати автомобіль не порушуючи вимог п.2.9(а) ПДР України. Розмір витрачених коштів на таксі, у випадку вищевказаного порядку дій, по відношенню до шкоди, яка могла бути завдана імовірним знищенням транспортного засобу, не виходив би за межі пропорційності. 
Крім того, як убачається з історії повітряних тривог, яка доступна для перегляду на сайті alerts.in.ua(Карта повітряних тривог України), 8 червня 2025 року повітряна тривога у Волинській області жодного разу не оголошувалась. 
Наведені апелянтом обставини, які на його думку підтверджують той факт, що він діяв в стані крайньої необхідності є непереконливими, і такими, які в даному випадку не виключають його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Суд не дійшов висновку щодо відсутності безпечних альтернатив або неможливості уникнення вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення.
Апеляційним судом у повному обсязі проаналізовані докази, які містяться в матеріалах справи.
Сукупність наявних в даній справі доказів повністю спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ..
Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до вимог ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень правопорушником.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та накладає на ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп., сплата якого передбачена п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою  ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського 
апеляційного суду       В.П. Денісов