ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3717/26 Справа № 932/2600/25 	  	Головуючий у першій інстанції:  Салькова В. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра у складі судді Салькової В.С. від 15 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Дніпровської міської ради про визнання права користування житлом, визнання відповідальним наймачем житла,– 

ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року  ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі ордеру №261 серії 2 від 17.10.1984 на ім`я матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 були надані дві кімнати у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 14,2 м2. Ордер був виданий на ім`я ОСОБА_5 , її чоловіка ОСОБА_6 та їхньої доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ), які були зазначені членом сім`ї основного квартиронаймача. Наразі балансоутримувачем вказаного гуртожитку є КП «Жилсервіс-5» ДМР. У зв`язку з розширенням сім`ї та реєстрації у вищевказаному житлі ОСОБА_8 (сестри позивача ОСОБА_1 ) та ОСОБА_9 (баби позивача ОСОБА_1 ) згідно з п.1.8.1 рішення виконавчого комітету від 23.03.1990 №185 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії по житловим питанням при виконкомі» вирішено звільнену кімнату житловою площею 12,0 м2 у квартирі АДРЕСА_2 , приєднати до житлової площі ОСОБА_5 та переоформити особовий рахунок на три кімнати. Відповідно до п.1.8.1. рішення виконавчого комітету від 29.05.1992 року №655 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії по житловим питанням при виконкомі» вирішено звільнену кімнату житловою площею 7,7 м2 приєднати до житлової площі ОСОБА_5 та переоформити особовий рахунок на чотири кімнати житловою площею 33,9 м2. При цьому до житлової площі ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 не було приєднано кухню площею 5,6 м2 у квартирі АДРЕСА_4 , тому що кухня відносилася до нежитлової площі та не була внесена у рішення виконкому про приєднання кімнати №12. Але фактично кухня площею 5,6 м2 була включена в загальний план квартири, що підтверджується планом квартири АДРЕСА_3 з інвентаризаційної справи на нерухоме майно при проведенні поточної інвентаризації 08.12.2006. Після перепланування та реконструкції квартири, яке було здійснено на підставі технічного висновку від 2007 року, зменшення кількості позицій, збільшення житлової площі на 7,8 м2 та зменшення загальної площі на 0,1 м2 відбулося за рахунок уточнення лінійних розмірів, зносу перегородок (без порушення несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок) та утеплення стін, що не є самочинним. На підтвердження цього був виданий акт від 26.08.2015 інженера з інвентаризації нерухомого майна. У даному акті зазначено, що жила площа квартири складає 41,5 м2, загальна площа – 60,1 м2. В копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 значиться три житлові кімнати житловою площею 41,5 м2, коридор площею 4,2 м2, кухня площею 8,9 м2, санвузол площею 5,5 м2. Актом інженерного обстеження від 02.02.2023 встановлено, що в квартирі проведено переобладнання та перепланування приміщень без втручання в несучі конструкції та інженерні системи, що не вважається самовільним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Таким чином, кухня, площею 5,6 м2 яка не була фактично приєднана разом з житловою площею (квартира АДРЕСА_4 ) вищезазначеним рішенням виконкому №185, наразі є санвузлом (за технічним паспортом) та є невід`ємною частиною квартири АДРЕСА_3 , входить у загальну площу квартири – 60,1 м2. На час приєднання житлової площі у квартирі були зареєстровані батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , її сестра ОСОБА_8 та баба ОСОБА_9 . Наразі ОСОБА_10 знята з реєстрації та зареєстрована у іншому місці (на АДРЕСА_5 ) разом з чоловіком та дітьми, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 померли. Натепер в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані позивачі:  ОСОБА_11 та її сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Основний наймач ОСОБА_5 знята з реєстрації у зв`язку зі смертю, після її смерті ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про зміну умов договору найму, востаннє – 26.08.2024. Відповіддю від 22.11.2024 №3/16-5832 департамент відмовив у підготовці проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про зміну умов найму, у зв`язку з тим, що пакет документів, наданий позивачем, має певні недоліки, а саме: згідно з довідкою КП БТІ «ДМБТІ» ДМР від 29.09.2023 №10240 по АДРЕСА_6 встановлено самочинне переобладнання, згідно з викопіюванням з поверхового плану по АДРЕСА_7 та кв. АДРЕСА_3 , знаходиться несуча стіна, а в копії технічного паспорту виявлено отвір. Відсутня інформація щодо надання у користування ОСОБА_5 нежитлової площі кухні 5,6 м2 у квартирі АДРЕСА_4 . ОСОБА_11 вселилася до спірної квартири як член сім`ї основного наймача на підставі ордеру, безперервно проживає в цій квартирі з моменту вселення і продовжує на теперішній час виконувати обов`язки наймача цього житла. Іншого житла у неї немає, що підтверджується довідкою БТІ. Таким чином, відповідачем не визнається її право на користування спірною квартирою та відмовлено у переоформлені на неї договору найму та особового рахунку, незважаючи на те, що згідно з технічною документацією в квартирі проведено переобладнання та перепланування приміщень без втручання в несучі конструкції та інженерні системи, що не вважається самовільним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Крім того, приміщення площею 5,5 м2 (колишня кухня кв. АДРЕСА_4 ), яка формально не була надана у користування як нежитлова площа, є невід`ємною частиною квартири та входить у загальну площу 60,1 м2. Право користування спірною квартирою інших позивачів також не визнається відповідачами, оскільки з ними також не укладається договору найму, адже вони були зареєстровані у квартирі пізніше та не вписані у ордер, який є підставою для вселення. Іншого житла у позивачів немає, вони тривалий час проживають у спірній квартирі, це є їх постійним місцем проживання, весь цей час до моменту смерті основного наймача позивач ОСОБА_1 вела з нею спільне господарство, була членом родини, у позивачів відсутнє інше житло. Права позивачів підлягають судовому захисту та договір найму житлового приміщення повинен бути укладений, оскільки саме позивач ОСОБА_1 фактично виконує обов`язки основного наймача спірного житлового приміщення після смерті матері, сплачує комунальні послуги, першою виявила інтерес до укладення з нею договору найму, інші позивачі були зареєстровані у спірній квартирі як її неповнолітні діти. Тому  ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визнати за ними право користування квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 41,5 м2, загальною площею 60,1 м2, та визнати ОСОБА_1 основним наймачем цієї квартири. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 15 грудня 2025 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_1 основним наймачем квартири АДРЕСА_1 . 
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 23 лютого 2026 року судові витрати у вигляді сплаченого при пред`явленні позову судового збору покладено на позивачів ОСОБА_1 в сумі 2423,00 грн, ОСОБА_2 в сумі 1211,20 грн та на ОСОБА_3 в сумі 1211,20 грн.
В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення в частині відмови у визначенні площі квартири - житлова 41,5 кв.м., загальна - 60,1 кв.м., задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 та 07.07.1987 відповідно від батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.23,24). 
Згідно зі свідоцтвами про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їхніми батьками є ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.25,26).
Місце проживання ОСОБА_10 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_8 , з 06.06.2024 (а.с.38).
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2016 у справі №200/7799/16-ц, яке набрало законної сили 26.07.20216, шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 розірвано (а.с.74).
17.10.1984 виконавчим комітетом Бабушкінської райради народних депутатів м.Дніпропетровська видано ордер №261 серії 2 го на ім`я ОСОБА_5 на право зайняття двох кімнат в загальній квартирі АДРЕСА_1 житловою площею 14,2 м2. Ордер виданий на трьох осіб: ОСОБА_5 (основний наймач), її чоловіка ОСОБА_6 та їхньої доньки ОСОБА_12 (а.с.31).
Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 23.03.1990 №185 одну кімнату жилою площею 12,0 м2 кв. АДРЕСА_2 приєднано до жилої площі ОСОБА_5 , яка мешкає у кв. АДРЕСА_3 цього ж будинку, наказано переоформити особовий рахунок ОСОБА_5 на три кімнати жилою площею 26,2 м2 (а.с.64).
Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 29.05.1992 №655 одну кімнату жилою площею 7,7 м2 в комунальній квартирі АДРЕСА_1 приєднано до жилої площі ОСОБА_5 , яка мешкає у цій самій квартирі, наказано переоформити особовий рахунок ОСОБА_5 на чотири кімнати жилою площею 33,9 м2 (а.с.65). 
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 08.07.2024, виданої Відділом обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у квартирі за адресою по АДРЕСА_9 була зареєстрована наймач ОСОБА_5 , яка знята з реєстрації 18.08.2022 за смертю, та зареєстровані ОСОБА_1 як донька наймача ОСОБА_5 з 15.03.1999, ОСОБА_2 як онук наймача з 29.01.2001 та ОСОБА_3 як онук наймача з 27.11.1999. Також відомості про реєстрацію позивачів підтверджені витягами з Єдиного державного демографічного реєстру та з реєстру територіальної громади (а.с.33-37). 
За технічним висновком 2007 року ПП «Арчи» реконструкцію приміщення квартири виконати технічно можливо, не порушуючи несучої здатності конструкції будівлі та його загального стану. Для реконструкції та перепланування приміщень необхідно виконувати роботи за проектом, розробленим проектною організацією, яка має ліцензію на проектування реконструкції будівель (а.с.46-52).
Актом інженера з інвентаризації нерухомого майна від 26.08.2015 підтверджене проведення технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_1 та встановлено зменшення кількості позицій, збільшення житлової площі на 7,8 м2 та зменшення загальної площі на 0,1 м2 за рахунок уточнення лінійних розмірів, зносу перегородок (без порушення несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок) та утеплення стін, що не є самочинним. Зазначено вважати в квартирі загальною площею – 60,1 м2, житловою – 41,5 м2 (а.с.53). 
Відповідно до листа КП "Дніпропетровське міжміське БТІ" ДОР від 19.10.2015 встановлено, що в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо реєстрації права власності за адресою: АДРЕСА_9 , за ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Житловий будинок АДРЕСА_9 , зареєстрований за Жовтневим РКГ на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради №685 від 16.08.1960, про що видане реєстраційне посвідчення від 14.06.1961. За матеріалами інвентаризаційної справи на дату останньої інвентаризації 08.12.2006 встановлене самовільне переобладнання квартири АДРЕСА_1 , про що виставлено відповідний штамп в технічному паспорті (а.с.54).
Актом ТОВ «БТІ ГРУП» від 02.02.2023 підтверджене проведення обстеження та технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що в ній проведене переобладнання та перепланування приміщень без втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, що згідно зі ст.152 «Порядок проведення переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду» Житлового кодексу України не вважається самовільним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Квартира складається з коридору, кухні, трьох житлових та санвузла, загальна площа – 60,1 м2, житлова – 41,5 м2 (а.с.44). 
Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 станом на 02.02.2023 загальна площа квартири становить 60,1 м2, житлова – 41,5 м2 (три кімнати 15,4 м2, 14.1 м2 та 12,0 м2), допоміжна – 18,6 м2 (коридор – 4,2 м2, кухня – 8,9 м2 та санвузол – 5,5 м2) (а.с.39-43).
Згідно з копією особового рахунку № НОМЕР_1 від 17.07.2023 він оформлений на ім`я ОСОБА_5 щодо квартири АДРЕСА_1 , кількість кімнат – 3, загальна площа – 60,1 м2, житлова – 41,5 м2 (а.с.79).
За відомостями КП «Дніпровське міське БТІ» ДМР від 29.09.2023 станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою по АДРЕСА_10 , АДРЕСА_9 відсутні відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_11 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На дату останньої інвентаризації 08.12.2006 встановлене самочинне переобладнання поз.3, поз.4, про що виставлене відповідний штамп (а.с.55). 
За даними Журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень разом за квартирою АДРЕСА_1 наявно 30,0 м2 самовільно збудованої, переобладнаної площі приміщень (а.с.57). 
Згідно з архівним витягом від 17.10.2024 з рішення №185 від 23.03.1992 виконкому Бабушкінської районної Ради народних депутатів «Про затвердження протоколу №4 від 23.03.1990 засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі» змінені умови найму житлових приміщень (п.1.8) та приєднані житлові приміщення, що звільнилися: одну кімнату жилою площею 12,0 м2 кв. АДРЕСА_2 приєднано до жилої площі ОСОБА_5 , яка мешкає в кв. АДРЕСА_3 цього ж будинку, наказано переоформити особовий рахунок на три кімнати жилою площею 26,2 м2 (а.с.67). 
Згідно з архівним витягом від 17.10.2024 з протоколу №5 засідання комісії з житлових питань при виконкомі Бабушкінської районної Ради народних депутатів від 28.05.1992 до рішення виконкому від 29.05.1992 №655 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі» п.1.8.1 приєднано житлові приміщення, що звільнились: одну кімнату жилою площею 7,7 м2 в комунальній квартирі АДРЕСА_1 приєднано до жилої площі ОСОБА_5 , яка мешкає в цій самій квартирі, наказано переоформити особовий рахунок на чотири кімнати жилою площею 33,9 м2 (а.с.66,68).
Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 22.11.2024 №3/16-5832 ОСОБА_1 повідомлено про наявність недоліків поданого нею пакету документів в частині невідповідності щодо кількості та площі житлових кімнат квартири АДРЕСА_1 , встановлення самочинного переобладнання поз.3, поз.4, виявлення отвору в несучій стіні, відсутності інформації щодо надання у користування ОСОБА_5 нежитлової площі кухні 5,6 м2 у квартирі АДРЕСА_2 , тому відсутні правові підстави для підготовки проекту рішення про зміну умов договору найму.
Посвідченими нотаріально заявами від 27.04.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали згоду на оформлення (переоформлення) особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я їхньої матері ОСОБА_1 , у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_5 (а.с.77, 78).
Сплата ОСОБА_1 комунальних послуг у квартирі підтверджена відповідними квитанціями за березень 2023 року, травень та червень 2024 року (а.с.80-82). 
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Житлового кодексу України житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України).
Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ч.1 ст.61 ЖК України).
Положеннями статті 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України).
Тлумачення частини першої статті 106 ЖК України свідчить, що для визнання наймачем іншого члена сім`ї необхідно щоб попередній член сім`ї мав правовий статус «наймача» (наведена правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.05.2018 у в справі №682/933/16-ц).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Тлумачення наведених норм права дозволяє дійти таких висновків.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права користування квартирою, позивач має довести наявність порушення його прав та охоронюваних законом інтересів виходячи із заявлених підстав позову, а суд має встановити не лише наявність підстав для визнання за позивачем права користування квартирою, але й порушення його прав позивача, визначити, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення та чи відповідає порушене право заявленим підставам позову. 
За змістом наведених вище положень закону способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).
Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж дня відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
У даній справі встановлено, що позивачі у спірній квартирі зареєстровані, проживають в ній, відповідачі їх прав не порушують, відповідачі вимог до суду про виселення чи усунення інших перешкод, тощо, до позивачів не заявляють. 
17.10.1984 виконавчим комітетом Бабушкінської райради народних депутатів м.Дніпропетровська видано ордер №261 серії 2 го на ім`я ОСОБА_5 на право зайняття двох кімнат в загальній квартирі АДРЕСА_1 житловою площею 14,2 м2. Ордер виданий на трьох осіб: ОСОБА_5 (основний наймач), її чоловіка ОСОБА_6 та їхньої доньки ОСОБА_12 (а.с.31).
Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 23.03.1990 №185 та від 29.05.1992 №655 до жилої площі ОСОБА_5 , яка мешкала у кв. АДРЕСА_1 , приєднано одну кімнату жилою площею 12,0 м2 кв. №12 та одну кімнату жилою площею 7,7 м2 в комунальній квартирі АДРЕСА_3 , наказано переоформити особовий рахунок ОСОБА_5 на чотири кімнати жилою площею 33,9 м2 (а.с. 64, 65). 
Після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) позивачка звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою по АДРЕСА_9 . При підготовці документів технічної інвентаризації було встановлено, пакет документів має невідповідність в частині кількості та площі житлових кімнат квартири. 
Зокрема, в копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 значиться три житлові кімнати площею 41,5 кв.м. Згідно з довідкою КП «ДМБТІ» ДМР від 29.09.2023 №10240 за адресою: АДРЕСА_9 встановлено самочинне переобладнання поз. 3, поз. 4. Згідно з викопіюванням з поверхового плану за адресою по АДРЕСА_9 , 12 між кімнатами кв. АДРЕСА_4 та кв. АДРЕСА_3 знаходиться несуча стіна, а в копії технічного паспорта виявлено отвір. Також відсутня інформація щодо надання у користування ОСОБА_5 нежитлової площі кухні 5,6 кв. м. у квартирі АДРЕСА_4 за вказаною адресою (а.с.75-76). 
У позовній заяві позивачі стверджують, що збільшення житлової площі до 41,5 кв.м відбулося у зв`язку з переплануванням та реконструкцією квартири, яке було здійснено на підставі технічного висновку від 2007 року, шляхом зменшення кількості позицій, збільшення житлової площі на 7,8 м2 та зменшення загальної площі на 0,1 м2 за рахунок уточнення лінійних розмірів, зносу перегородок та утеплення стін, що не є самочинним. 
З огляду на викладене убачається, що позивачі просять визнати за ними право користування квартирою, яка не була отримана ОСОБА_5 (матір`ю позивачки ОСОБА_1 ) відповідно до ордера (з урахуванням рішень від 23.03.1990 №185 та від 29.05.1992 №655 про приєднання двох кімнат), а була ними переобладнана (збільшена площа) без відповідних дозвільних документів і у встановленому законом порядку не узаконена. 
Відповідно до статті 100 ЖК України виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).
Згідно з пунктом 1.4.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказ Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року №76 для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.
Жодних таких дій ні мати позивачки, ні позивачі, які провели реконструкцію квартири, не здійснили і зазначених вище доказів не надали. 
При цьому, позивачі у квартирі проживають, зареєстровані в ній, відповідачі їх прав не порушують. А з позовом до суду позивачі звернулись, по суті, з вимогою про узаконення самовільного переобладнання (реконструкції) квартири. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 03 грудня 2025 року у справі №204/5372/24. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права користування житлом, визнання відповідальним наймачем житла саме із зазначенням нової площі переобладнаної позивачами (перепланування та реконструкції) квартири АДРЕСА_1 . 
Посилання позивачів на те, що реконструкція та перепланування спірної квартири були здійснені на підставі технічного висновку від 2007 року, складеного ПП «Арчі», не можуть бути прийняті судом як належне підтвердження правомірності виконаних робіт. 
Так, із змісту зазначеного технічного висновку вбачається, що він складений приватним підприємством «Арчі», яке не є власником спірної квартири, балансоутримувачем житлового будинку чи органом, уповноваженим вирішувати питання щодо зміни умов користування житловими приміщеннями комунального житлового фонду. Сам по собі технічний висновок має виключно консультативний характер та містить оцінку технічної можливості проведення реконструкції, однак не є документом, що надає дозвіл на виконання відповідних робіт або підтверджує їх погодження у встановленому законом порядку. 
Крім того, у вказаному технічному висновку зазначено, що він складений, зокрема, на підставі рішень виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів від 23.03.1990 №185 та від 29.05.1992 №655. Водночас зміст цих рішень свідчить про те, що ними лише змінено умови найму житлового приміщення та приєднано до квартири, яка перебувала у користуванні ОСОБА_5 , окремі житлові кімнати, що звільнилися. Жодне із зазначених рішень не містить дозволу на проведення реконструкції, перепланування, переобладнання квартири чи втручання у конструктивні елементи будинку. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційних скарг позивачів, оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог щодо незазначення житлової та загальної площ квартири  АДРЕСА_1 після її реконструкція та перепланування. Крім того, позивачі не оскаржують додаткове рішення у даній цивільній справі щодо розподілу судових витрат. Відповідач рішення місцевого суду в апеляційному порядку не оскаржує.
Суд апеляційної інстанції не може вийти за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище позивачів, які подали апеляційну скаргу. Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 03 грудня 2025 року у справі №361/3436/14. 
З урахуванням викладеного вище колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність рішення районного суду в оскаржуваній частині - в частині відмови у задоволенні позову. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 – залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 15 грудня 2025 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді           О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк