УХВАЛА

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/20449/23
адміністративне провадження № К/990/24285/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 у справі №320/20449/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНДІТЕКС УКРАЇНА») до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 27.05.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 у справі № 320/20449/23.
Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026, задоволено позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАРА ХОУМ Україна» (правонаступником якого є ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА») до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.04.2023 №25938/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1.761.043,00 грн, податкового повідомлення-рішення від 12.04.2023 №25939/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 116.668,00 грн, податкової вимоги від 09.05.2023 №0011493-1304-2615 щодо податкового боргу ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» у розмірі 2.202.930,80 грн, рішення про опис майна у податкову заставу від 09.05.2023 №0011493-1304-2615. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Касаційну скаргу подано вдруге, попередню касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 19.05.2026. Контролюючим органом зазначено, що повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника права на повторне звернення.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що оскаржувані рішення прийняті з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, вчинено посилання на постанову Верховного Суду від 06.08.2021 у справі №805/1692/17.
Податковим органом зазначено, що суд підмінив аналіз доказів формальною констатацією їх існування, що не спростовує встановлених перевіркою порушень; не надав оцінки цим часовим невідповідностям і помилково ототожнив технічні помилки з порушеннями, які стосуються суті господарської операції, що є істотною помилкою у правозастосуванні; не дослідив причинно-наслідковий зв`язок між нереальністю робіт і зазначеними фінансовими наслідками, обмежившись формальним посиланням на наявність документів; звівши доказування лише до питання ресурсів контрагента, проігнорував комплексний характер встановлених перевіркою порушень, чим звузив предмет доказування; визнаючи протиправними податкові повідомлення-рішення, не спростував жодного з конкретних фінансово-облікових розрахунків, наведених в акті перевірки, не встановив їх помилковість чи недостовірність та не навів мотивів, з яких такі розрахунки не можуть бути покладені в основу визначення податкових зобов`язань, натомість суд обмежився загальними посиланнями на наявність первинних документів і судову практику, фактично підмінивши аналіз змісту доказів формальною оцінкою їх існування.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. 
Скаржником не обґрунтовано, які саме норми матеріального права неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, в чому висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентом належним чином підтверджені первинними документами та фактично здійснені. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів про відсутність у позивача первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку, або про невідповідність спірних господарських операцій цілям та завданням господарської діяльності позивача. Так само контролюючим органом не доведено обставин, які б у своїй сукупності свідчили про відсутність ділової мети у вчиненні таких операцій чи про їх необумовленість розумними економічними причинами. Судами при цьому враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.08.2020 у справі №826/7917/17, від 04.06.2020 у справі №825/1630/17, від 21.09.2023 у справі №640/20596/18, від 10.06.2021 у справі №822/1238/14, від 22.12.2022 у справі №822/2028/16, від 02.05.2023 у справі №160/4689/19, від 15.08.2023 у справі №804/5530/16, від 16.03.2023 у справі №821/3484/14, від 26.01.2023 у справі №280/5647/19, від 01.02.2023 у справі №380/9660/21, від 12.01.2023 у справі №640/7945/20, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16, від 16.07.2024 у справі №320/4632/23, від 06.10.2021 у справі №806/3245/18, від 30.09.2021 у справі №640/223/19, від 29.03.2023 у справі №560/12630/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19. Скаржником не спростовано такі висновки судів, не наведено підстав щодо помилковості врахування такої правової позиції Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.
Також судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що податкові повідомлення-рішення від 12.04.2023 №25938/26-15-07-03-03-25 та №25939/26-15-07-03-03-25 обґрунтовано визнані судом першої інстанції протиправними та скасовані, прийняті на їх підставі податкова вимога від 09.05.2023 №0011493-1304-2615 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.05.2023 №0011493-1304-2615 є похідними актами, а відтак також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Касаційна скарга не містить обґрунтованого спростування таких висновків.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду без доведення подібності правовідносин у справах, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 у справі № 320/20449/23 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва