ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/17350/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «СТ-Авто» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100298/2 від 29.07.2025.
Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), вказавши її у митній декларації, до якої було додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі Митний кодекс, МК України). Позивач зазначає, що митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість, прийняв картку відмови у митному оформленні та оскаржуване рішення про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу. Позивач не погоджується із наведеними у рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані до митного оформлення документи містять достатньо відомостей, які визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару, є несуперечливими та узгоджуються між собою. Звертає увагу на те, що митний орган в електронному повідомленні до декларанта не зазначив конкретних розбіжностей чи підстав витребування додаткових документів, не вказав, які саме складові митної вартості потребують підтвердження та якими саме документами; консультацій із декларантом у належний спосіб не проводив. Окремо позивач наводить аргументи щодо безпідставності тверджень митниці про невідповідність умов поставки, ненадання проформи інвойсу, документів про виробника товару та торговельну марку, відсутність заявки на перевезення та платіжних документів про оплату транспортних послуг до моменту митного оформлення, а також відсутність відомостей про особу перевізника у рахунку. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що під час митного оформлення товару у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої позивачем митної вартості, оскільки подані до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема, відповідач звертає увагу на ненадання документів, що підтверджують виробника товару та торговельну марку, на розбіжність умов поставки (за п.2.1 контракту EXW, у фактурі FOB), на посилання у фактурі на проформу інвойс, яку до митного оформлення не подано, на відсутність заявки до договору транспортно-експедиторського обслуговування та платіжних документів щодо оплати транспортних витрат, на відсутність у рахунку №34 від 28.07.2025 відомостей про особу перевізника, а також на те, що подані банківські платіжні документи містять у графі «призначення платежу» лише посилання на контракт, який є довгостроковим і за загальною сумою перевищує обсяг конкретної поставки, що не дозволяє ідентифікувати такі платежі з оцінюваною партією товару. У зв`язку з неподанням декларантом документів та неусуненням розбіжностей Львівська митниця, посилаючись на ч.6 ст.54 МК України, не визнала заявлену митну вартість та застосувала резервний метод (ст.64 МК України). Вказує, що технічна помилка у графі 33 щодо номера зовнішньоекономічного контракту (зазначено 10.06.2023 №01-06-2023 замість №22-10-2024 від 22.10.2024) на зміст і суть рішення не вплинула. Щодо витрат на правничу допомогу зазначено, що визначена позивачем сума у 15000,00 грн є завищеною та не відповідає критеріям співмірності зі складністю справи й обсягом фактично наданих послуг. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Приватне підприємство «СТ-Авто» (місцезнаходження: вул.Серьогіна, 4, м.Полтава, 36008; код ЄДРПОУ: 42679655) зареєстроване як юридична особа.
22.10.2024 між Приватним підприємством «СТ-Авто», як покупцем, та компанією TAIZHOU ZEDAO MACHINARY CO., LTD (Юхуань, провінція Чжецзян, Китай), як продавцем, укладено Контракт №22-10-2024 (далі - Контракт), за умовами якого продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити товар (автотовари) партіями в асортименті і за цінами, вказаними в інвойсах, що виставляються продавцем у рамках цього Контракту.
Згідно з п.2.1 Контракту, товар поставляється на умовах FOB Шанхай, Китай, без страхування товару, відповідно до Міжнародних правил «Інкотермс» у редакції 2020 року. Пунктом 3.1 Контракту визначено, що загальна вартість укладених на виконання цього Договору договорів купівлі-продажу не перевищуватиме 400000,00 (чотириста тисяч) доларів США. Пунктом 4.1 Контракту передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити вартість товару, зазначену в товаросупровідних документах (інвойсах), шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в порядку 100% передоплати.
Згідно з п.9.1 Контракту, цей Контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024; п.9.2 Контракту передбачено, що Договір вважається автоматично продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну його дії не заявить про свій намір розірвати договір.
18.03.2025 продавець виставив рахунок-фактуру (інвойс) №ZD251803 на загальну суму 18948,50 дол.США за партію автозапчастин (700 шт.) на умовах поставки FOB Shanghai, з посиланням на Контракт №22-10-2024 від 22.10.2024 та на проформу-інвойс №ZD241210.
На виконання умов Контракту позивач здійснив авансові платежі у безготівковій формі на користь продавця, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті: №128 від 11.12.2024 на суму 2623,10 дол.США (передоплата 30% за автозапчастини за Контрактом №22-10-2024 від 22.10.2024) та №163 від 02.05.2025 на суму 16325,40 дол.США (доплата за автозапчастини за тим же Контрактом). Загальна сума здійснених платежів становить 18948,50 дол.США та повністю відповідає сумі, заявленій у інвойсі №ZD251803 від 18.03.2025 та у митній декларації.
06.11.2024 між Приватним підприємством «СТ-Авто», як клієнтом, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як експедитором, укладено Договір транспортно-експедиторського обслуговування №42679655 (далі - Договір ТЕО), за яким експедитор зобов`язався організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів. На виконання Договору ТЕО експедитор виставив позивачу рахунок на оплату №34 від 28.07.2025 на загальну суму 66802,17 грн (в т.ч. за організацію перевезення вантажу за коносаментами HWJQDSHGD250510D, HWJQDSHGD250510E, HWJQDSHGD250510F маршрутом м.Гданськ (Польща) - с.Рясне Руське (Львівська область, Україна) - 64735,92 грн та винагорода за посередництво у перевезенні вантажу - 2066,25 грн). Оплата за вказаним рахунком здійснена позивачем 30.07.2025 згідно з платіжною інструкцією №STЦБ001548.
28.07.2025 декларант позивача з метою митного оформлення подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209230070745U3, відповідно до якої заявлено до митного оформлення товар: «Частини систем підвіски транспортних засобів, не штамповані (підрамник, важелі підвіски)» торговельної марки TAIZHOU ZEDAO MACHINARY, виробник TAIZHOU ZEDAO MACHINARY CO.,LTD, країна виробництва - Китай (CN). Умови поставки в гр.20 декларації - FOB CN Shanghai. Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) у розмірі 18948,50 дол.США (графа 22 декларації).
Одночасно з митною декларацією декларантом позивача надано документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: рахунок-фактуру (інвойс) №ZD251803 від 18.03.2025; автотранспортну накладну (CMR) №VY0079-3 від 24.07.2025; декларацію про походження товару №ZD251803 від 18.03.2025; банківські платіжні документи №128 від 11.12.2024 та №163 від 02.05.2025; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №29 від 04.07.2025 та №34 від 28.07.2025; зовнішньоекономічний контракт №22-10-2024 від 22.10.2024; договір про надання послуг митного брокера №2023/05/11 від 11.05.2023; договір (контракт) про перевезення №42679655 від 06.11.2024.
28.07.2025 митним органом надіслано декларанту електронне повідомлення з пропозицією, відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 МК України, надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів, а саме: 1) рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
На вимогу митного органу декларантом додатково подано платіжні інструкції на купівлю валюти, заявку на перевезення та платіжні документи щодо транспортних витрат.
29.07.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100298/2, в графі 33 якого зазначено наступне:
«Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52,53,54,55,58,335 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. За результатами встановлено наступне: у зовнішньоекономічному контракті від 10.06.2023 №01-06-2023 положенням п.5.1. контракту передбачено, що якість товару, що постачається за запитом, гарантується класифікацією якості представленої покупцем. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи, підтверджуючі виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД; відповідно до п.2.1 вищезазначеного контракту товар поставляється на умовах EXW, в фактурі поданій до митного оформлення від 18.03.2025 №ZD251803 заявлено FOB; у фактурі від 18.03.2024 №ZD251803 міститься посилання на проформу інвойс, проте дану проформу до митного оформлення не подано; згідно п.1.2 Договору транспортно-експедиторського обслуговування №42679655 від 06.11.2024, умови перевезення, вид і найменування вантажу, вид транспорту, розмір плати Експедиторові, пункти відправлення та призначення, а також інші умови, пов`язані з виконанням цього Договору, встановлюються за угодою Сторін і оформлюються заявками. А відповідно до п.1.3 під кожне конкретне перевезення Клієнт надає експедиторові Заявку, в якій узгоджується найменування і кількість вантажу, маршрут перевезення (порт навантаження, порт вивантаження, місце доставки вантажу), плановану дату надання вантажу відправником, при цьому Сторони враховують строки перебування вантажу на митниці та тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника і вантажоодержувача і іншу необхідну інформацію, що стосується організації ТЕО. Заявка подається за 5 робочих днів до початку навантаження і готовності вантажу до перевезення. Заявка у погодженій формі складається та підписується протягом 2 (двох) робочих днів з моменту її погодження. Проте заявка до митного оформлення не надана, а тому не можливо перевірити виконання умов такого Договору, та розмір транспортних витрат; відповідно до п.4.2.3(а) вищезазначеного договору оплата здійснюється протягом 3 календарних днів з моменту приходу судна в Польщу. Платіжних документів щодо оплати транспортних витрат до митного оформлення не подано; будь-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб`єктами декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення, а відповідно числового значення рівня митної вартості товару; в рахунку на перевезення від 28.07.2025 №34 не міститься відомостей про особу перевізника. Що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається, що первинний обліковий документ повинен обов`язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Що може свідчити про недостовірність заявлених документів та наявність іншого первинного облікового документа, а договір на перевезення від 06.11.2024 №42679655 та вищезгаданий рахунок не містить печатки перевізника. Таким чином, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Декларантом надано платіжні інструкції на купівлю валюти, у гр. «Призначення платежу» міститься посилання на контракт, відповідно до п.3.1 Контракту, загальна його вартість 400000 дол.США, тобто такий документ не засвідчує факт переведення коштів продавцю. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги, оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів. Документального підтвердження або спростування виявлених розбіжностей не надано, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, відповідно до ч.6 ст.54 МКУ. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно зі ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД №25UA209230056105U0 від 16.06.2025, де вартість такого товару становить 7,01 дол.США за кг (даного виду товару) та даного імпортера. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.».
Львівською митницею прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/002194.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100298/2 від 29.07.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст.ст.49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в інвойсі №ZD251803 від 18.03.2025 на суму 18948,50 дол.США. Сплата цих коштів підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №128 від 11.12.2024 на суму 2623,10 дол.США (передоплата 30%) та №163 від 02.05.2025 на суму 16325,40 дол.США (доплата 70%), загалом 18948,50 дол.США. Обидва платежі здійснено на користь продавця TAIZHOU ZEDAO MACHINARY CO.,LTD за реквізитами, передбаченими Контрактом, у графі «призначення платежу» наявне посилання на Контракт №22-10-2024 від 22.10.2024.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209230070745U3 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у графі 44 митної декларації.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.
Стосовно посилань відповідача на те, що зовнішньоекономічний контракт мав реквізити « 10.06.2023 №01-06-2023», то такі є безпідставними, адже з матеріалів справи чітко слідує, що поставка товару здійснювалася на підставі Контракту №22-10-2024 від 22.10.2024, реквізити якого послідовно зазначені у митній декларації, в інвойсі №ZD251803 від 18.03.2025, у платіжних інструкціях №128 від 11.12.2024 та №163 від 02.05.2025, а також у графі 44 митної декларації під кодом 4104. Зазначення відповідачем у графі 33 оскаржуваного рішення посилання на інший контракт (від 10.06.2023 №01-06-2023) свідчить про те, що митним органом не було належно проаналізовано подані до митного оформлення документи, а наведені у спірному рішенні розбіжності виведені без урахування дійсного змісту наданого зовнішньоекономічного контракту. Сам відповідач у відзиві визнає, що в графі 33 рішення допущено помилку щодо номера контракту, проте така помилка стосується саме того документа, на положення якого (зокрема п.5.1 щодо якості товару та п.2.1 щодо умов поставки EXW) посилається митний орган як на підставу для виникнення сумнівів. Контракт №22-10-2024 від 22.10.2024 не містить положень із зазначеним відповідачем змістом: відповідно до п.2.1 цього Контракту товар поставляється саме на умовах FOB Шанхай, Китай, що повністю узгоджується з умовами поставки, заявленими у інвойсі №ZD251803 від 18.03.2025 та в графі 20 митної декларації (FOB CN Shanghai).
За таких обставин висновок відповідача про невідповідність умов поставки за контрактом (нібито EXW) умовам, заявленим у фактурі (FOB), як підстава для виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, не ґрунтується на змісті фактично поданого до митного оформлення Контракту №22-10-2024 від 22.10.2024 та є безпідставним.
Стосовно посилань відповідача на ненадання документів, що підтверджують виробника товару та торговельну марку (копії ліцензії на виробництво, нормативно-технічної документації, сертифіката на систему якості, сертифіката продукції власного виробництва, свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN), суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.53 МК України перелік документів, що підтверджують митну вартість, є вичерпним. Перелічені митним органом документи не входять до обов`язкового переліку, який декларант повинен надавати для підтвердження митної вартості. У свою чергу, відповідно до ч.5 ст.53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Крім того, відповідачем не доведено, у який спосіб відсутність копії ліцензії іноземного виробника, нормативно-технічної документації, сертифіката якості чи свідоцтва EAN впливає на ціну товару, зафіксовану в Контракті №22-10-2024 від 22.10.2024 та підтверджену платіжними інструкціями №128 та №163. Поставка здійснювалася безпосередньо за прямим контрактом між позивачем (покупцем) та компанією TAIZHOU ZEDAO MACHINARY CO.,LTD, яка відповідно до інвойсу №ZD251803 від 18.03.2025 та митної декларації є виробником товару (країна виробництва - CN, торговельна марка - TAIZHOU ZEDAO MACHINARY). Відсутність документів, які підтверджують виробника товару чи торговельну марку, не зумовлює неповноту чи недостовірність відомостей про числові значення складових митної вартості.
Стосовно посилань відповідача на те, що в інвойсі №ZD251803 від 18.03.2025 міститься посилання на проформу-інвойс, яку до митного оформлення не подано, суд зазначає, що проформа-інвойс не входить до переліку документів, передбачених ч.2 ст.53 МК України. У наявному в матеріалах справи інвойсі №ZD251803 від 18.03.2025 містяться всі необхідні відомості щодо найменування товару, його кількості, ціни за одиницю та загальної суми поставки (18948,50 дол.США), які повністю узгоджуються із заявленою у митній декларації митною вартістю. Сама лише наявність у інвойсі посилання на номер проформи-інвойсу (ZD241210) не свідчить про розбіжність відомостей про вартість товару чи про неможливість його ідентифікації. У повідомленні від 28.07.2025 митний орган не конкретизував, що саме рахунок-проформу слід надати; натомість запропонував надати «рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу)». Враховуючи, що товар є об`єктом купівлі-продажу за Контрактом №22-10-2024, а позивачем подано саме рахунок-фактуру (інвойс), додаткове подання проформи-інвойсу не вимагалося і її ненадання не може бути підставою для коригування митної вартості.
Стосовно посилань відповідача на те, що подані банківські платіжні документи містять у графі «призначення платежу» лише посилання на контракт, який є довгостроковим і за загальною сумою (400000 дол.США) перевищує обсяг конкретної поставки, що нібито унеможливлює ідентифікацію таких платежів з оцінюваною партією товару, суд зазначає таке.
У платіжних інструкціях в іноземній валюті №128 від 11.12.2024 (на суму 2623,10 дол.США) та №163 від 02.05.2025 (на суму 16325,40 дол.США) у графі 70x «Призначення платежу» зазначено: «Попередня оплата за автозапчастини для легкових автомобілів, договір №22-10-2024 від 22.10.2024, порт відправлення: Китай, порт призначення: Україна». Загальна сума цих двох платежів становить 18948,50 дол.США та точно відповідає сумі, заявленій у інвойсі №ZD251803 від 18.03.2025 та у митній декларації №25UA209230070745U3.
При цьому співвідношення першого платежу (2623,10 дол.США) до загальної суми поставки (18948,50 дол.США) не становить у точності 30%, що пояснюється тим, що перша передоплата здійснена 11.12.2024 ще до виставлення комерційного інвойсу №ZD251803 від 18.03.2025 на підставі попередньо узгодженої сторонами проформи-інвойсу №ZD241210, а сума другого платежу (16325,40 дол.США) точно дорівнює різниці між повною ціною поставки та сумою першого платежу. Інвойс прямо вказує: «Аванс сплачено: 2623,10 дол.США. Баланс: 16325,40 дол.США», що повністю узгоджується із сумами здійснених платежів.
Таким чином, наявність у платіжних інструкціях посилання на конкретний Контракт №22-10-2024 від 22.10.2024, у поєднанні з тотожністю загальної суми платежів (18948,50 дол.США) сумі за інвойсом та збігом дат і реквізитів отримувача коштів, дозволяє беззаперечно ідентифікувати ці платежі з оцінюваною партією товару. Висновок митного органу про те, що загальна сума Контракту (400000 дол.США) перебільшує обсяг даної поставки і тому посилання на Контракт у платіжному документі недостатньо, ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджений конкретним аналізом фактичного змісту платіжних інструкцій та інших поданих документів.
Окрім того, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №803/3649/15. У постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 07.02.2023 у справі №804/5961/16, від 20.03.2020 у справі №480/3807/18 та від 30.06.2022 у справі №804/15901/15 у контексті неналежності банківських платіжних документів є нерелевантним для обставин справи, що розглядається. У наведених справах висновки Верховного Суду викладені за іншого правового врегулювання та обставин справи, зокрема за умов, коли банківські платіжні документи відсутні взагалі, або коли наявне виключно посилання на довгостроковий контракт без можливості співставлення сум платежів із сумою конкретної поставки. У цій же справі позивач надав до митного оформлення відповідні банківські платіжні документи, сума яких чітко співпадає із сумою поставки за інвойсом, і платіжні інструкції містять посилання на конкретний контракт, на виконання якого здійснено поставку.
Стосовно посилань відповідача на ненадання заявки до Договору транспортно-експедиторського обслуговування №42679655 від 06.11.2024, суд зазначає, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить у собі інформацію про вартість товару. Положення ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України не визначають заявку на перевезення документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю. Крім того, відповідачем не наведено жодних відомостей про те, яким саме чином наявність чи відсутність заявки на перевезення впливає на визначення митної вартості, з огляду на те, що до митного оформлення позивачем подано Договір транспортно-експедиторського обслуговування №42679655 від 06.11.2024, рахунок на оплату транспортних послуг №34 від 28.07.2025 на загальну суму 66802,17 грн та автотранспортну накладну (CMR) №VY0079-3 від 24.07.2025.
Стосовно посилань відповідача на ненадання до митного оформлення банківських платіжних документів щодо оплати транспортних витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до п.4.2.3(а) Договору транспортно-експедиторського обслуговування №42679655 від 06.11.2024, при перевезенні вантажу морським сполученням у режимі імпорт - платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням, здійснюються на підставі виставленого рахунку протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту приходу судна в порт Польщі, за наявності вантажу в порту призначення, але до виходу контейнерів з порту.
Як вбачається з матеріалів справи, рахунок експедитора №34 виставлений 28.07.2025, тоді як митна декларація №25UA209230070745U3 була подана 28.07.2025. Оплата експедиторських послуг здійснена позивачем 30.07.2025 згідно з платіжною інструкцією №STЦБ001548 на суму 66802,17 грн, тобто після подання митної декларації, але в межах строку, передбаченого договором перевезення. Відтак на момент митного оформлення банківські платіжні документи щодо оплати транспортних послуг об`єктивно не існували та не могли бути подані до митного оформлення. Сама ж сума транспортних витрат у розмірі 66802,17 грн, підтверджена рахунком №34 від 28.07.2025, була включена позивачем до митної вартості товару у складі заявлених складових (графа 17 рішення про коригування митної вартості).
При цьому Митний кодекс України не визначив виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати або рахунок експедитора є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, від 03.02.2021 у справі №810/4441/16 та від 13.01.2022 у справі №520/11061/2020.
Стосовно посилань відповідача на те, що у рахунку на перевезення №34 від 28.07.2025 не міститься відомостей про особу перевізника, що нібито суперечить вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, та може свідчити про недостовірність заявлених документів, суд зазначає, що відносини за Договором транспортно-експедиторського обслуговування №42679655 від 06.11.2024 виникли між позивачем (клієнтом) та ФОП ОСОБА_1 (експедитором). Згідно з п.2.1.1 Договору ТЕО експедитор має право для виконання своїх зобов`язань укладати від свого імені та за рахунок клієнта договори з транспортними організаціями та залучати на свій розсуд третіх осіб. Відтак експедитор виступає для клієнта єдиною особою, відповідальною за організацію перевезення, а особа фактичного перевізника, залученого експедитором, не є істотною умовою для розрахунку та підтвердження вартості транспортно-експедиторських послуг, передбачених рахунком №34 від 28.07.2025.
Окрім того, рахунок-фактура є комерційним документом, який виставляється виконавцем послуг для отримання оплати; вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) щодо реквізитів первинного документа стосуються документів, що фіксують факт здійснення господарської операції, та не виключають подання інших підтверджуючих документів (договір, акт наданих послуг, платіжні документи). Сукупність поданих позивачем документів (Договір ТЕО №42679655 від 06.11.2024, рахунок №34 від 28.07.2025, CMR №VY0079-3 від 24.07.2025, платіжна інструкція №STЦБ001548 від 30.07.2025) дозволяє в повному обсязі перевірити числові значення витрат на транспортування товару.
Стосовно посилань відповідача на ненадання договору доручення чи іншого посередницького договору між суб`єктами перевезення, суд зазначає, що декларантом до митного оформлення подано безпосередньо сам Договір транспортно-експедиторського обслуговування №42679655 від 06.11.2024, який і визначає правову природу відносин з організації перевезення. Який саме «договір доручення чи інший посередницький договір» вимагав митний орган - в електронному повідомленні від 28.07.2025 та у спірному рішенні не конкретизовано. Відсутність конкретизації сумнівів та переліку документів, що можуть їх усунути, ставить декларанта в умови, коли він об`єктивно не може зорієнтуватись, що саме слід подати на спростування невизначених сумнівів.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій взагалі. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 у справі №809/257/17.
Стосовно посилань відповідача на те, що заявлена митна вартість ввезеного товару є нижчою від подібних і аналогічних товарів, суд враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, а саме - митну декларацію №25UA209230056105U0 від 16.06.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 7,01 дол.США за кг.
Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів передбачено ст.59 МК України, якою, зокрема, передбачено, що при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Суд звертає увагу, що оскаржуване рішення відповідача не містить достатньої інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування. Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів. У спірному рішенні відповідач прямо вказав, що «коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось», тобто відповідні обов`язкові пояснення фактично відсутні. Не надано також доказів того, що ввезення вказаних у джерелі товарів відбувалося на тих же умовах поставки та з тією ж самою країною відправлення.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав із застосування другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100298/2 від 29.07.2025 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 3028,00 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 15000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу Адвокатським об`єднанням «ПРЕМІУМ СЕРВІС» на підставі договору про надання правничої допомоги №11/08/25 від 11.08.2025.
Відповідно до п.4.1 договору, вартість послуг Адвокатського об`єднання за цим Договором становить 15000,00 грн.
Вид наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується рахунком-фактурою №12/08/25 від 12.08.2025 та актом приймання-передачі наданих послуг від 12.08.2025, відповідно до яких витрати на правничу допомогу адвоката становлять 15000,00 грн та включають у себе: надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з питань правомірності винесення Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100298/2 від 29.07.2025 - 2,5 год - 5000,00 грн; складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100298/2 від 29.07.2025 - 5,0 год - 10000,00 грн. Оплата послуг здійснена позивачем у повному обсязі згідно з платіжною інструкцією №STЦБ001659 від 13.08.2025 на суму 15000,00 грн.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є повністю співмірними по відношенню до складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними. Більше того, вказана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
За наведених обставин, з урахуванням критеріїв пропорційності, підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в обсязі 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100298/2 від 29.07.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка Т., буд.1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Приватного підприємства «СТ-Авто» (місцезнаходження: вул.Серьогіна, 4, м.Полтава, 36008; код ЄДРПОУ: 42679655) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.