Справа № 362/1024/26
Провадження № 2-о/362/71/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 року 
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Мартинцової І.О.
за участю : секретаря судового засідання Муляви А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калинівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення,-
В С Т А Н О В И В:
До суду, в порядку окремого провадження, надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останній просив встановити факт постійного його проживання разом зі своєю дружиною, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ОСОБА_2 . Заявник є чоловіком померлої, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Після смерті ОСОБА_2 заявник звернувся до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. Проте 21 жовтня 2025 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 241/02-31, оскільки місце проживання померлої ОСОБА_2 на дату смерті було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , а він на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем не проживав, місце його проживання було зареєстроване за іншою адресою ( АДРЕСА_2 ) ніж у спадкодавця. Посилаючись на те, що він не зареєстрований але фактично постійно проживав з дружиною за адресою її зареєстрованого місця проживання на момент її смерті, а отже прийняв спадщину, інших спадкоємців після смерті дружини немає та спадкова справа не заводилася, просив за рішенням суду встановити факт з метою належного оформлення спадкових прав. 
Процесуальні дії.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026 року визначено головуючого суддю Мартинцову І.О. 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2026 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду. .
Ухвалою суду від 30.04.2026 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 
Судом було вжито належних заходів для повідомлення сторін про розгляд справи в порядку окремого провадження.
Сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі.
Від представника позивача 09.06.2026 року надійшла письмова заява, в якій остання просить проводити розгляд справи без участі сторін, за наявними у матеріалах справи доказами, вимоги викладені у позовній заяві, підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. 
Представник Килинівської селищної ради, будучи неодноразово належним чином повідомленим про розгляд справи (поштові повідомлення мітяться в матеріалах справи) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подав. 
Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, суд, керуючись частиною 2 статті 247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
З матеріалів справи достовірно встановлено, що з 25.12.2009 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданим 25 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1237 (а.с.16)
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 07 березня 2025 року Калинівською селищною радою, актовий запис № 55 (а.с.15).
Заявник 21.10.2025 року звернувся до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Носенко Г.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 241/02-31 від 21.10.2025 року мотивовану тим, що ним пропущено строк прийняття спадщини та він на час відкриття спадщини не проживав разом з спадкодавцем (а.с.8-9).
Разом з тим, письмовими доказами, наявними в справі, а саме: актом обстеження № 704, виданим 24 червня 2024 року Калинівською селищною радою (а.с.31) та довідкою про місце проживання № 15/11/2025-1, виданою 15 листопада 2025 року Садівницьким товариством «Калинівське» ( а.с.32) підтверджено, що ОСОБА_1 не зареєстрований але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
В свою чергу актом обстеження № 22, виданим 21 листопада 2025 року Калинівською селищною радою Фастівського району Київської області та довідкою №1/04.04-08, виданою 12 січня 2026 року Данилівським старостинським округом Калинівської селищної ради доведено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 не зареєстрований але фактично проживає за вказаною вище адресою в садовому будинку гр. ОСОБА_2 (а.с.33,34).
Крім того, постійне проживання заявника разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 підтверджують сусіди, які зазначені в акті обстеження № 22 від 21.11.2025 року. 
На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 30.04.2026 року, приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Носенко Г.А. листом № 88/01-16 від 02.05.2026 року повідомила, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилася, так як спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини. 
Дані обставини також підтверджуються Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину), № витягу: 84019499, виданим 29 січня 2026 року приватним нотаріусом Соломатіною О. П. Обухівського нотаріального округу Київської області (а.с.10).

Встановлення факту постійного проживання з дружиною заявнику необхідне для реалізації свого права на оформлення спадщини.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
У разі відмови нотаріусом особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з пунктами 3.20 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Проте, у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20 вказано, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).
Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.
Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
Згідно до роз`яснень, що надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нотаріус чи державна нотаріальна контора є учасниками правовідносин із спадкування та заінтересованими особами.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають у даному випадку нотаріальні органи, а є лише підставою для їх одержання.
Згідно зіст.18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що ОСОБА_1 дійсно проживавз ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 . Відсутність документів, які б підтверджували факт проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позбавляє ОСОБА_1 права на отримання спадщини, чим порушуються його спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви.
Керуючись ст. ст.264-268,293-294,315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калинівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання  ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Повне судове рішення складено 19.06.2026.

Суддя Мартинцова І.О.