СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/27202/25
пр. № 2/759/3981/26
27 квітня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних,,
ВСТАНОВИВ :
І. Зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2018 року Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення по справі № 759/8110/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 збитків у розмірі 108 836 грн 15 коп.. Також 14.10.2021 року у справі № 759/17260/21 з Відповідача було стягнуто інфляційні втрати, 3% річних та витрати на правничу допомогу на загальну суму 29 254 грн 43 коп..Позивач зазначає, що попри відкриті виконавчі провадження (№ 63227514 та № 73065393), Відповідач не виконав судові рішення в добровільному порядку та не сплатив заборгованість у повному обсязі станом на 08.11.2025 року. У зв`язку з цим Позивачем проведено нарахування за новий період прострочення з 07.11.2022 року до 08.11.2025 року
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17.09.2018 року у справі № 759/8110/18 позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Позивача суму завданих збитків у розмірі 108 836,15 грн. Це рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
У зв`язку з тривалим невиконанням зазначеного рішення, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав на підставі ст. 625 ЦК України. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14.10.2021 року у справі № 759/17260/21 з ОСОБА_2 на користь Позивача було додатково стягнуто інфляційні втрати, 3% річних за попередній період прострочення та витрати на правничу допомогу на загальну суму 29 254,43 грн.
Згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження на момент розгляду справи відкрито та триває виконання у наступних провадженнях:
ВП № 63227514, відкрите 07.10.2020 р. (щодо виконання рішення від 17.09.2018 р.);
ВП № 73065393, відкрите 12.10.2023 р. (щодо виконання рішення від 14.10.2021 р.).
Станом на 08.11.2025 року грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за вказаними рішеннями суду на рахунок Позивача не надходили, що свідчить про триваюче порушення грошового зобов`язання з боку Відповідача.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсаційних виплат за період з 07.11.2022 року по 08.11.2025 року (загальна кількість днів прострочення - 1098).
За цей період загальна сума невиконаного грошового зобов`язання, яка стала базою для нарахування, склала 138 090,58 грн (сума основного боргу та раніше присуджених сум за рішеннями суду).
Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, що проводився з урахуванням індексів інфляції, встановлених Державною службою статистики України за вказаний період. Сума інфляційного збільшення боргу склала 37 163,68 грн.
Судом перевірено розрахунок 3% річних, що нараховані на підставі ст. 625 ЦК України. Сума річних за вказаний період становить 12 450,85 грн.
Позивач зазначає, що Відповідач не вживає заходів для добровільного погашення боргу, попри обізнаність про наявність судових рішень та відкриті виконавчі провадження. Доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості або підтверджували її часткове чи повне погашення протягом заявленого періоду (з 07.11.2022 по 08.11.2025), Відповідачем суду не надано.
За змістом ст.11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1ст.12 ЦК).
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст.509 ЦК).
Частиною 1 ст. 510 ЦК визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК).
Відповідно до ч.1ст. 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).
Згідност.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
При цьому, ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК).
Крім того, ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.
Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).
Крім того, за змістом ч. 2ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (постанова Верховного Суду від 22.02.2023 року у справі №757/1623/20-ц).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання згідно рішення суду про стягнення боргу, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Також слід зазначити, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Крім того, ВС в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору).
Крім того, Верховним Судом в постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 638/9285/19 (провадження № 61-3446св20) роз`яснено, що передбачене статтею 625 Цивільного кодексу Україниправо кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування позовних вимог, не подав контррозрахунку та не довів наявності обставин, які б звільняли його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи тривалий час невиконання відповідачем судового рішення (понад 3 роки), що призвело до значного знецінення грошових коштів, які мають бути сплачені Позивачу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних у загальному розмірі 49 614,53 грн.
V. Розподіл судових витрат.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір позову підлягає стягненню з Відповідача на користь позивача у розмірі 1211, 20 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у частині витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що інтереси Позивача у даній справі представляє адвокат Войтюк Олександр Вячеславович на підставі Договору про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат Позивачем надано копію Договору про надання правничої допомоги № 8 від 08.08.2025 року; додаткову угоду № 1, якою погоджено обсяг та вартість послуг, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 08.11.2025 року.
Загальна сума витрат на правничу допомогу становить 16 352 грн 00 коп.
Відповідачем не було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а також не надано доказів їх неспівмірності.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що витрати Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 16 352,00 грн є реальними, підтвердженими належними доказами та підлягають стягненню з Відповідача у повному розмірі відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 261, 267, 512, 515, 514, 526, 530, 533, 549-551, 599, 610-612, 624, 625, 626-628 Цивільного кодексу України, суд,
УХВАЛИВ: 
Позовну заяву фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) 
37 163 (тридцять сім тисяч сто шістдесят три) гривні 68 копійок суму інфляційних втрат за період з 07.11.2022 по 08.11.2025;
12 450 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 85 копійок 3% річних від простроченої суми боргу за період з 07.11.2022 по 08.11.2025.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати, що складаються з:
1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок сплаченого судового збору;
16 352 (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто Свтошинським районний судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя          Н.О. Петренко