ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/18147/23
адміністративне провадження № К/990/31483/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Білак М.В.,  Радишевської О.Р., 
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 520/18147/23,
за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито,
за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року (головуючий суддя Спірідонов М.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року (головуючий суддя - Кононенко З.О., судді: Калиновський В.А., Мінаєва О.М.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року № 286;
- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Харківській області);
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 624 758 грн;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. 
Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного наказу, позивач указує, що притягнутий до дисциплінарної відповідальності необґрунтовано, з грубим порушенням вимог законодавства. Зазначає, що станом на 24 лютого 2022 року, під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, знаходився у відпустці в місті Куп`янськ-Вузловий Харківської області та фактично потрапив в окупацію. Протягом часу перебування в окупації, коли з`являвся мобільний зв`язок, повідомляв керівництво УПП в Харківській області про обставини, які відбуваються, і про відсутність можливості виїхати на підконтрольну Україні територію. ОСОБА_1 стверджує, що будь-яких розпоряджень щодо обов`язку негайно прибути до УПП в Харківській області не отримував, про проведення службового розслідування не повідомлявся, а тому не міг надати пояснення щодо фактичних обставин, про своє звільнення дізнався від колег по службі. За таких обставин позивач уважає звільнення зі служби незаконним, оскільки з наказом про проведення службового розслідування його не ознайомили, під час його проведення не опитували, з висновками не ознайомлювали, копії наказу про звільнення та трудової книжки вчасно не видали. 
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалене рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в умовах воєнного стану підтримання публічної безпеки і порядку є основним обов`язком поліцейського, на який розраховує суспільство в особі його громадян, що проживають у відповідному регіоні країни і в такому випадку керівник відповідного підрозділу поліції має право розраховувати на сумлінне виконання своїх обов`язків поліцейськими. Водночас невиконання своїх посадових обов`язків поліцейським невідворотно тягне за собою застосування дисциплінарних стягнень, оскільки такі вимоги є фактично роз`ясненням правових наслідків невиходу поліцейського на місце служби, тим більше в умовах воєнного стану.
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що поліцейський зобов`язаний підтримувати авторитет поліції, незалежно від будь-яких факторів та безумовно виконувати накази керівників відповідно до закону, сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни та не виносити власних інтересів на перший план, особливо в умовах військової агресії. Однак доказів того, що позивачем повідомлено свого безпосереднього керівника ОСОБА_2 про відсутність можливості виконати накази щодо несення служби на території міста Харкова, матеріали справи не містять. Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо прибуття на місце несення служби чи повідомлення безпосереднього керівництва УПП в Харківській області про неможливість виконання своїх службових обов`язків з поважних причин.
Постановою від 09 липня 2024 року Другий апеляційний адміністративний суд скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову, якою адміністративний позов задовольнив частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року № 286 «Про застосування до працівників УПП в Харківській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині застосування до інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції №814 о/с від 01 червня 2022 року в частині звільнення зі служби в поліції інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області з 02 червня 2022 року.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 червня 2022 року до 09 липня 2024 року в розмірі 436 400 (чотириста тридцять шість тисяч чотириста) грн 64 коп.
В інші частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд апеляційної інстанції не погодився із наданою Харківським окружним адміністративним судом правовою оцінкою спірних правовідносин і, відповідно, з результатом вирішення спору. За позицією апеляційного суду, висновки суду першої інстанції зроблені без урахування конкретних причин відсутності позивача на службі.
Прийняття оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції мотивував тим, що матеріали службового розслідування не містять та відповідачем не надано належних доказів доведення позивачу усного наказу капітана поліції ОСОБА_2 про прибуття за місцем дислокації підрозділу для несення служби, як і доказів наявності у позивача можливості евакуюватися з окупованої території у період з 23 квітня по 03 травня 2022 року, інформування про транспорт та безпечний маршрут, про місце перетину лінії фронту, надання при цьому провідника тощо, отримання запрошення 03 травня 2022 року до УПП в Харківській області за адресою: вул. Шевченка, 28, м. Харків, для надання письмових пояснень з приводу відсутності на службі та, як наслідок, відсутні докази невиконання позивачем цього наказу і відсутність на службі з 23 квітня до 03 травня 2022 року без поважних на те підстав. Також службовим розслідуванням не встановлено та відповідачем під час розгляду справи не надано доказів наявності у позивача можливості евакуюватися з окупованої території у період з 23 квітня до 03 травня 2022 року.
На основі вказаного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність висновку відповідача про невиконання позивачем усного наказу про необхідність евакуюватися з окупованих територій та прибути до УПП в Харківській області для подальшого несення служби.
Додатково суд апеляційної інстанції урахував обставини перебування міста Куп`янська Харківської області в тимчасовій окупації та відсутність у цей період будь-якого зв`язку, з огляду на що позивач був позбавлений можливості здійснювати комунікацію відповідно до положень чинного законодавства, у зв`язку з відсутністю мобільного зв`язку від операторів України та мережі Інтернет.
Апеляційний суд наголосив, що відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком може вважатися лише винна, протиправна дія чи бездіяльність поліцейського. Водночас невихід працівника на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, зокрема перебування на тимчасово окупованій території, не свідчить беззаперечно про їх відсутність на службі без поважних причин. Указане обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і не може вважатися як відсутність на роботі без поважних причин. Окрім того, позивач не був обізнаний про проведення службового розслідування, письмових пояснень щодо обставин відсутності на службі у вказаний період не надавав та не відмовлявся від їх надання.
Стосовно направлення повідомлень ОСОБА_1 на телефонний номер через месенджери «WhatsApp» та «Telegram», суд апеляційної інстанції вказав, що такі не були отримані позивачем своєчасно. Таким чином, висновки службового розслідування зроблені лише з урахуванням пояснень керівників поліцейських, стосовно яких проводилося службове розслідування, без надання оцінки доводам позивача, без з`ясування всіх обставин, відсутності доказів фіксації неявки позивача на службі, без врахування особи позивача, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його попередньої поведінки, ставлення до служби.
З урахуванням установлених обставин суд апеляційної інстанції вирішив з метою повного та належного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та обрати спосіб захисту порушеного права позивача, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту інтересів позивача та встановлює спосіб відновлення його права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень
Суд уважав, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування наказу №814 о/с від 01 червня 2022 року в частині звільнення зі служби в поліції інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та поновлення останнього на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області з 02 червня 2022 року.
Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції керувався приписами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, і встановив, що на користь позивача необхідно стягнути 624 758,00 грн.
Додатковою постановою суду апеляційної інстанції від 10 вересня 2024 року стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у суді касаційної інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Департамент патрульної поліції подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року і закрити провадження у справі.
Підставами касаційного оскарження відповідач визначив пункти 1 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
За доводами скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду неправильно застосували норми частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, які є спеціальними у спірних правовідносинах; водночас суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2023 року у справі №120/7567/22, щодо застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах.
Окрім того скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у випадку, коли предметом судового розгляду є лише наказ про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції без оскарження наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Аргументи відповідача зводяться до того, що ОСОБА_1 пропустив п`ятнадцятиденний строк звернення до суду з цим позовом. Водночас суди обох інстанцій не застосували спеціального строку оскарження наказу від 19 травня 2022 року № 286, передбачений Дисциплінарним статутом Національної поліції України, внаслідок чого помилково пов`язали початок перебігу строку звернення до суду з датою отримання копії наказу №814 о/с від 01 червня 2022 року на адвокатський запит, а не з датою ознайомлення позивача із цим наказом. 
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Соколову В.М., суддям Білак М.В., Губській О.А.
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2024 року, після виконання скаржником вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
18 жовтня 2024 року від Департаменту патрульної поліції надійшли доповнення до касаційної скарги, у яких відповідач доповнив скаргу вимогою про скасування додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року.
У поданих доповненнях скаржник посилається на те, що додаткова постанова є невід`ємною частиною судового рішення апеляційного суду, яке оскаржується у касаційному порядку, а тому просить її також скасувати та відмовити у задоволенні заяви представника позивача про розподіл судових витрат. Підставою касаційного оскарження додаткової постанови скаржник указує на те, що заяву про розподіл судових витрат подано неналежною особою, а також з порушення недотриманням положень частини сьомої статті 139 КАС України в частині належного та своєчасного звернення із такою заявою.
Відзив на касаційну скаргу не надійшов, що, відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України, не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних рішень.
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про зупинення виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі №520/18147/23.
У зв`язку з обранням судді Губської О.А. до Великої Палати Верховного Суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2026 року визначено новий склад колегії суддів: головуючого суддю (суддю-доповідача) Соколова В.М., судді: Білак М.В., Радишевську О.Р.
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2026 року клопотання відповідача про доповнення касаційної скарги повернуто без розгляду.
Ухвалою від 29 червня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
ОСОБА_1 з 23 жовтня 2017 року по 13 липня 2018 року працював у Національній поліції України на посаді поліцейського роти № 1 батальйону № 1 УПП в Харківській області, з 13 липня 2018 року - на посаді поліцейського взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області, а з 07 грудня 2020 року - на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області ДПП (старший лейтенант поліції).
У пояснення на позовну заяву відповідачем зазначено, що, відповідно до вимог наказів, особовий склад підрозділів патрульної поліції з 21 лютого 2022 року переведений на посилений режим несення служби.
24 лютого 2022 року російська федерація розпочала повномасштабне вторгнення і проведення військових дій на території України.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (у подальшому продовжувався та триває по теперішній час).
Наказом Голови Національної поліції України від 10 березня 2022 року № 190 наказано поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік.
03 травня 2022 року до Департаменту патрульної поліції надійшла доповідна записка від начальника УПП в Харківській області майора поліції ОСОБА_2 щодо можливого порушення службової дисципліни працівниками УПП в Харківській області, у тому числі ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 03 травня 2022 року № 533 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» проведено службове розслідування з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни працівниками УПП в Харківській області, що виразилося у невиході на службу без поважних причин з 23 квітня до 03 травня 2022 року в умовах воєнного стану. 
03 травня 2022 року позивачу засобами електронної комунікації направлено виклик про необхідність прибуття 06 травня 2022 року за адресою: місто Харків, вулиця Шевченка, 28, для надання відповідних письмових пояснень.
Однак позивач для надання пояснень і до місця дислокації підрозділу для проходження служби не з`явився, про наявність поважних причин свого неприбуття дисциплінарну комісію не повідомив жодними каналами зв`язку.
Опитана в рамках проведення службового розслідування начальник УПП в Харківській області ОСОБА_2 пояснила, що з 15 січня 2020 року по теперішній час перебуває на посаді начальника управління. 24 лютого 2022 року близько 04 години ранку було отримано інформацію від ВЧС УПП в Харківській області ДПП про вторгнення російських військ на територію України. Особовий склад знаходився на території управління, тому було надано вказівку про шикування, на якому було доведено всю оперативну інформацію, вказівки по організації несення служби, в т.ч. про необхідність підготовки до евакуації на визначену територію для подальшого несення служби в разі загострення оперативної обстановки та надходження такої вказівки в подальшому. Надалі, перед кожним заступанням на зміну командирам батальйонів та їх заступникам, командирам рот та їх заступникам, командирам взводів, керівникам відділів та їх заступникам доводилась інформація щодо постійного контролю за особовим складом, у т.ч. в позаслужбовий час. У разі виявлення працівників, які перебувають на тимчасово окупованій території України, негайно повідомляти їм про необхідність вжиття максимальних заходів щодо термінового прибуття до УПП в Харківській області ДПП для подальшого несення служби. Крім того, особовому складу УПП доведено інформацію про виданий наказ Національної поліції України «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану від 10 березня 2022 року №190, відповідно до якого працівники поліції мали можливість закріпитися для несення служби за найближчим територіальним (відокремленим) підрозділом.
Аналогічні пояснення під час службового розслідування надали заступник начальника управління - начальник ВМАЗ УПП в Харківській області ДПП капітан поліції ОСОБА_4 та заступник начальника управління - начальник ВЧС УПП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5.
Також 04 травня 2022 року надав пояснення заступник командира роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_3 , який пояснив, що позивач дійсно не виходив на службу в період з 23 квітня по 03 травня 2022 року. Про необхідність виходу на службу та дати несення служби підпорядкованому особовому складу роти тактико-оперативного реагування УПП було повідомлено в месенджері «Телеграм» та «WahtsApp», а також доведено графік несення служби. Крім того опитуваний повідомив, що ОСОБА_1 перебуває у місті Куп`янську Харківської області, що є тимчасово окупованою територією. На зв`язок виходить періодично. При першій можливості буде намагатися виїхати до міста Харкова.
Таким чином, дисциплінарна комісія установила, що поліцейські УПП в Харківській області, в тому числі позивач, з 23 квітня по 03 травня 2022 року були відсутні без поважних причин на службі, що свідчить про вчинення ними дисциплінарного проступку, що тягне за собою накладення відповідного дисциплінарного стягнення. Указані поліцейські не виконали усного наказу начальника УПП в Харківській області ОСОБА_2 про прибуття до УПП в Харківській області, не повідомили про причину невиконання наказу та неприбуття до підрозділу поліції, натомість, маючи змогу та достатній період часу для того, щоб прибути для несення служби до УПП в Харківській області або найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, відповідно до вимог наказу Національної поліції України «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» від 10 березня 2022 року №190, цього не зробили. 
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 та 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців 2 та 3 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту, до інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року № 286 «Про застосування до працівників УПП в Харківській області ДПП дисциплінарних стягнень», ураховуючи, що позивач самоусунувся від виконання основних та додаткових завдань, покладених на патрульну поліцію в умовах правового режиму воєнного стану, оголошеного на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, до інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Не погоджуючись із цим наказом відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Стаття 18 Закону № 580-VIII визначає обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Згідно зі статтею 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. 
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Стаття 12 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Статтею 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.
Згідно зі статями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» Дисциплінарний статут доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».
Так, за змістом статті 26 Дисциплінарного статуту в період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).
Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.
За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. 
Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.
За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.
Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.
Виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.
Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.
Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.
Згідно зі статтею 29 Дисциплінарного статуту в разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Статтею 30 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
VІ. Позиція Верховного Суду
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Водночас суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У справі, що розглядається, предметом судового контролю є наказ Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року № 286 про застосування до інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Вирішуючи цей публічно-правовий спір, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили протилежні судові рішення. 
Зокрема, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , погодившись із відповідачем про наявність у діях поліцейського дисциплінарного проступку, вчиненого в умовах дії воєнного стану, який є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції. Основні мотиви, наведені в судовому рішенні суду першої інстанції, полягають у тому, що служба в поліції є особливим видом державної служби, яка покладає на поліцейського додаткову відповідальність щодо захисту інтересів держави під час дії правового режиму воєнного стану. Нездатність відповідати цим вимогам у розглядуваному випадку вказує на несумісність зі службою в поліції. 
Також суд апеляційної інстанції, установивши порушення прав позивача у процедурі проведення службового розслідування та поважність причин його невиходу на службу в обумовлений період, задовольнив позов частково. З метою повного та ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог і визнав протиправним та скасував наказ Департаменту патрульної поліції від 01 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до положень Дисциплінарного статуту.
Важливо підкреслити, що відповідач оскаржує у касаційному порядку як постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року, так і рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року. 
Як пояснює скаржник, це обумовлено тим, що суди обох судових інстанцій неправильно застосували норми Дисциплінарного статуту та не врахували позицію Верховного Суду в аспекті питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом до адміністративного суду.
Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України з метою перевірки доводів касаційної скарги відповідача.
Відповідаючи на питання, поставлені перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог, та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.
За змістом наведених правових норм, адміністративний суд зобов`язаний у кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Строк може бути пропущений виключно з поважних причин. 
Іншими словами, звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Водночас частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Отже, КАС України встановлює строк в один місяць для звернення до суду у справах щодо звільнення громадян з публічної служби, тоді як Дисциплінарний статут установлює спеціальні строки звернення до суду, у разі оскарження поліцейським застосованого до нього дисциплінарного стягнення.
Необхідно зауважити, що питання застосування строків у правовідносинах, що виникли у зв`язку з притягненням поліцейського до дисциплінарної відповідальності, уже досліджувалося Верховним Судом. 
Так, у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 120/7567/22, у якій предметом оскарження був наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, Верховний Суд сформував висновок, що у випадку колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.
У подальшому ця правова позиція була застосована Верховним Судом у постановах від 31 травня 2023 року у справі № 160/9356/22, від 31 жовтня 2023 року у справі №340/4394/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 500/1224/23, від 28 березня 2024 року у справі № 420/22052/23, від 30 вересня 2024 року у справі № 520/5571/24, від 04 жовтня 2024 року у справі № 580/4340/24, від 27 листопада 2024 року у справі №420/13235/24, від 17 квітня 2025 року у справі №140/7715/24 і Суд не вбачає підстав для відступу від нього.
Крім того, у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 120/7567/22 Верховний Суд зазначив, що такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби мають бути реалізовані шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено частиною третьою статті 22 Дисциплінарного статуту. Проте в абзаці 2 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту законодавець пов`язав виникнення права на оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та обчислення строку на таке оскарження - з моменту ознайомлення з наказом по особовому складу.
З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах початок перебігу строку звернення до суду з позовом про оскарження наказу Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року № 286 у частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції слід пов`язувати з моментом ознайомлення останнього з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, у цьому випадку - з наказом Департаменту патрульної поліції №814 о/с від 01 червня 2022 року.
У продовження відповіді на означене питання Суд також звертає увагу на те, що зі змісту положень частин першої, другої статті 30 Дисциплінарного статуту вбачається, що законодавцем запроваджено новий алгоритм ознайомлення поліцейського з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення, у разі відсутності його на службі. Зокрема, за допомогою поштового зв`язку (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
І лише у разі виконання указаних приписів, поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
Наведене означає, що лише за умови дотримання органом поліції такої процедури, поліцейський вважається ознайомленим з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення у строки, установлені частиною другою статті 30 Дисциплінарного статуту, незалежно від того, чи такі повідомлення він фактично отримував.
За такого нормативного регулювання, повернення поштового відправлення з відміткою «Закінчення терміну зберігання» або відсутність інформації у відповідному месенджері про те, що особа ознайомлена з текстом повідомлень, жодним чином не зупиняють строки, установлені указаною нормою, так як у таких випадках визначальним є саме дотримання органом поліції приписів частини першої статті 30 Дисциплінарного статуту. Отже, за таких обставин, поліцейський вважається обізнаним з таким наказом незалежно від того, чи отримував/читав він відповідне повідомлення.
Наведений підхід викладено у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі №420/15422/22, від 25 січня 2024 року у справі № 260/4067/23, від 19 лютого 2026 року у справі № 320/43010/23.
У постанові від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) може бути взято до уваги як доказ у справі, за умови встановлення авторів цього листування та його зміст. Водночас, як указала Велика Палата Верховного Суду, висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд визначає у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з усіх обставин справи.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, зазначимо, що предметом оскарження у ній є наказ Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року № 286, виданий у період дії воєнного стану в Україні та нової процедури проведення службового розслідування, а тому необхідно визначити дату початку перебігу строку на оскарження спірного наказу, виходячи із приписів статей 30, 31 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про оскарження наказу Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2022 року № 286 у липні 2023 року. 
У позовній заяві позивач, посилаючись на статтю 121 та частину п`яту статті 122 КАС України, заявив про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Вказував, що копію оскаржуваного наказу вперше отримав лише 21 червня 2023 року після надання відповіді на адвокатський запит, що надійшов на електронну адресу представника позивача, а тому строк на оскарження наказу розпочався з 21 червня 2023 року та спливає 21 липня 2023 року, тобто позов подано в межах строку звернення до суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку.
У цій ухвалі суд першої інстанції виснував, що, враховуючи предмет спору, мають застосовуються приписи частини третьої, п`ятої статті 122 КАС України, тобто місячний строк для звернення до суду, який обчислюється з дня виконання (реалізації) дисциплінарного стягнення. Таким чином, строк звернення до суду розпочався з 19 травня 2023 року та становить один місяць.
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач знав про своє звільнення ще з 19 травня 2023 року, а отже, не був позбавлений можливості своєчасного звернення до суду з цим позовом. Отримання оскаржуваного наказу в паперовому вигляді не вказує на той факт, що позивач не був з ним обізнаний ще 19 травня 2023 року.
На виконання зазначеної ухвали представником позивача було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій зазначено, що позивач вперше отримав копію оскаржуваного наказу №286 від 19 травня 2022 року лише 21 червня 2023 року, після надання відповідачем відповіді на адвокатський запит, а тому строк на оскарження наказу розпочався з 21 червня 2023 року та спливає 21 липня 2023 року. Таким чином, у позивача виникли підстави для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів відповідно до статті 122 КАС України в місячний строк лише з дня отримання наказу про звільнення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року в задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі частини другої статті 123 та пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано доказів вчинення активних дій, спрямованих на захист своїх прав, у межах місячного строку звернення до суду, починаючи з 19 травня 2022 року. Позивач не міг не знати про порушення своїх прав, оскільки фактично після 19 травня 2022 року не виконував посадових обов`язків та не був допущений до роботи, а отже, повинен був своєчасно вчиняти дії спрямовані на захист своїх прав. Доказів вчинення таких дій суду не надано. Інших обставин та доказів на їх обґрунтування представник позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не зазначив.
Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року про повернення позовної заяви, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Як випливає з цієї постанови, суд апеляційної інстанції погодився із тим, що строк на звернення до суду з цим позовом становить один місяць відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України. Суд зазначив, що на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року позивачем подано заяву про поновлення строку, в якій зазначалося про те, що позивач станом на 24 лютого 2022 року, під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, знаходився у місті Куп`янську Харківської області, оскільки перебував у відпустці, у зв`язку з чим опинився в окупації, не маючи змоги виїхати на підконтрольну Україні територію. Про фактичне звільнення зі служби позивачу не було відомо допоки він не повернувся на підконтрольну Україні територію. Позивача не було повідомлено належним чином про звільнення, не було ознайомлено з наказом та висновком за результатами проведення службового розслідування. Судом першої інстанції в ухвалі від 11 серпня 2023 року вказаним позивачем обставинам оцінки не надано. Так, в ухвалі від 11 серпня 2023 року суд першої інстанції зазначив, що позивачем у заяві наведені підстави для поновлення строку звернення до суду аналогічні тим, які зазначені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, доданому до позову. Суд першої інстанції, як в ухвалі від 17 липня 2023 року, так і в ухвалі від 11 серпня 2023 року, не навів мотивів висновку про те, що позивач знав про своє звільнення саме з дати прийняття оскаржуваного наказу - 19 травня 2022 року. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не вжив усіх визначених законом заходів та не встановив усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі на стадії відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду. Зазначені обставини мають вирішальне значення при вирішенні питання щодо надання оцінки причинам поважності пропуску звернення із цим позовом, проте судом першої інстанції це не досліджувалося.
У підсумку Другий апеляційний адміністративний суд зазначив про передчасність та необґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність підстав для повернення адміністративного позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.
З огляду на це суд апеляційної інстанції зробив висновок, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отримавши адміністративну справу № 520/18147/23, Харківський окружний адміністративний суд постановив ухвалу від 22 січня 2024 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з метою усунення її недоліків, а саме: надання копій позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів.
На виконання вимог ухвали суду позивач надав усі необхідні документи.
Ухвалою від 31 січня 2024 року Харківський окружний адміністративний суд прийняв адміністративний позов до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Надалі, 22 квітня 2024 року суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Суд зауважує, що ані в ухвалі про залишення позову без руху, ані в ухвалі про відкриття провадження у справі, а також, у подальшому, в оскаржуваному рішенні, Харківський окружний адміністративний суд не повертався до розгляду та вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду. Водночас саме для вирішення цього питання суд апеляційної інстанції постановою від 29 листопада 2023 року направив цю справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
До того ж, у додаткових поясненнях від 08 березня 2024 року № 317п, які надійшли до суду першої інстанції 11 березня 2024 року, Департамент патрульної поліції наголошував на тому, що ОСОБА_1 звернувся до суду більше, ніж через рік після видання та ознайомлення із спірним наказом, що суперечить положенням Розділу V Дисциплінарного статуту, якими встановлено 15-денний строк на оскарження такого наказу.
Отже, фактично питання строку звернення до суду в цій справі судом першої інстанції не вирішено.
Надалі, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, Департамент патрульної поліції подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому, з-поміж іншого, посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого Дисциплінарним статутом, а також на висновок Верховного Суду у справі №120/7567/22, про який йдеться у цій постанові.
Однак, як і суд першої інстанції, Другий апеляційний адміністративний суд також не дослідив питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, не надав оцінки аргументам відповідача та не перевірив, чи усунув суд першої інстанції порушення норм процесуального права, які встановив апеляційний суд у постанові від 29 листопада 2023 року.
У вимірі описаних обставин Суд наголошує, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. 
Водночас суди попередніх інстанцій не дотрималися принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підставі частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга Департаменту патрульної поліції підлягає частковому задоволенню із скасуванням судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направленням справи на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Суду першої інстанції під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, дослідити та вирішити питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам й постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
VІІ. Судові витрати
Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат, у порядку статті 139 КАС України, не вирішується.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року скасувати, а справу № 520/18147/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов М.В. Білак   О.Р. Радишевська