Номер провадження: 33/813/917/26
Номер справи місцевого суду: 521/269/26 
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.05.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Добряк Н.І.,
потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,  матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Поліш Дмитро Олександрович, на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19 березня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Також з нього стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 31 грудня 2025 року о 22 год. 15 хв. у м. Одеса, по вул. Мясоїдівська 11, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Прохоровська, не надав перевагу в русі автомобілю Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) транспортні засоби отримали механічні ушкодження, що призвело до матеріальних збитків.
Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 30 квітня 20276 року, за допомогою послуг поштового зв`язку, ОСОБА_2 через свого захисника – адвоката Поліша Д.О., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_2 закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення (а.с.54-57).

07 травня 2026 року представником ОСОБА_2 – адвокатом Полішем Д.О. до апеляційного суду було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 07 травня 2026 року, об 12:10 год., через хворобу адвоката Поліша Д.О. (а.с.70-71).
У зв1ёязку з цим, розгляд справи слуханням було відкладено на 28 травня 2026 року, на 11:20 год. 
В судове засідання, призначене на 28 травня 2026 року, на 11:20 год., ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Поліш Д.О. також не з`явилися. Одночасно представником ОСОБА_2 – адвокатом Полішем Д.О., до апеляційного суду було подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 28 травня 2026 року об 11:20 год., через хворобу адвоката Поліша Д.О. (а.с.76-77).
Згідно ч. 6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Відповідно правопорушник ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи (а.с.74-звор.), однак в судове засідання не з`явивсь, що відповідно не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Що стосується клопотання його захисника - адвоката Поліша Д.О. про відкладення розгляду справи, то суд апеляційної інстанції вважає її необґрунтованою, так як в ній йдеться про хворобу адвоката Поліша Д.О. 07 травня 2026 року, на яку він посилався при написанні клопотання 07 травня 2026 року. Разом з тим, адвокат Поліш Д.О. не надав суду доказів неможливості його участі у справі 28.05.2026 року, у тому числі шляхом участі у справі в режимі відеоконференції.
З огляду на викладене, а також враховуючи думку потерпілого  ОСОБА_1 , який заперечував проти відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглядати справу за участю потерпілого  ОСОБА_1 , у відсутність інших учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Приписами статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і суб`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення правил дорожнього руху, що причинило пошкодження транспортних засобів. 
Так, у відповідності до п.16.11. ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що правопорушник ОСОБА_2 порушив п. 16.11 ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: 
-протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1, №556112 від 01 січня2026 року (а.с.1);
-схемою місця ДТП від 31 грудня 2026 року (а.с.2);
-поясненнями ОСОБА_3 від 31 грудня 2026 року (а.с.3);
-поясненнями ОСОБА_1 (а.с.4).

Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до положень ст.252 КУпАП, на переконання суду апеляційної інстанції місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Доводи правопорушника ОСОБА_2 про те, що співробітниками УПП в Одеській області не надано жодного доказу відсутності регулювання перехрестя вищезазначених вулиць світлофором та те що він, ОСОБА_2 рухався на регульованому перехресті, є безпідставними, так як спростовуються фотознімками з місця ДТП, які містяться в матеріалах справи та первісними поясненнями самого правопорушника ОСОБА_2 . Так з вищезазначених доказів по справі вбачається, що в момент ДТП світлофор не працював.
Крім цього, в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 також зазначив, що в момент ДТП він рухався по головній дорозі, світлофори в той час доби не працювали і ОСОБА_2 , який рухався по другорядній дорозі, не надав йому, ОСОБА_1 , перевагу в русі та скоїв зіткнення.

Також безпідставними є доводи правопорушника ОСОБА_2 про те, що відповідно відповіді Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційного підрозділу» Одеської міської ради про те, що в період часу з 22:00 по 22:30 годин, 31 грудня 2025 року, усі світлофори встановлені на перехресті вулиць М`ясоїдівська-Прохоровська в м. Одесі працювали у взаємозалежних та синхронізованих режимах та надано паспортні дані роботи світлофорів за вказаний період (а.с.34), оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, а також первинними поясненнями ОСОБА_2 . 
Так, в своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначив (дослівно): «На перехресті, де не працював світлофор, сталось ДТП. Їхав на Мазді 5 НОМЕР_3 , їхав на другорядній дорозі, виїжджаючи на головну дорогу в`їхав в автомобіль Тойота Пріус. В 22:15 годині 31 грудня 2025 року на вулиці не було світла, я не бачив знака уступити дорогу» (а.с.3).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що правопорушник ОСОБА_2 не надав мотивованих доказів до суду першої та апеляційної інстанцій на спростування обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність наявності у діях водія ОСОБА_2 порушень п.16.11 ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_2 пункту 16.11 ПДР та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому оскаржуване судове рішення, на переконання апеляційного суду, є законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, як про це ставить питання ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, із врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ст. 124 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Поліш Дмитро Олександрович, залишити без задоволення.

Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19 березня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     С.М. Сегеда