Справа № 212/3624/26 
2-а/212/27/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року Покровський районний суд міста Кривого Рогу
у складі: головуючого судді Козлова Ю.В.
за участю секретаря судового засідання Кучеренко Ю.В.,

розглянувши за правилами письмового провадження у м. Кривому Розі адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови щодо накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом в якому просить скасувати постанову №161 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 211 КУпАП від 05.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . 05.03.2026 у позивача було заблоковано банківські рахунки. 09.03.2026 представником позивача були з`ясовані наступні обставини: 05.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена постанова про притягнення позивача до відповідальності. 08.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено супровідний лист про направлення постанови відділу ДВС. Відповідно до тексту оскаржуваної постанови, позивач втратив свій військово обліковий документ в січні 2025 року з власної необережності. Працівниками поліції проведена всебічна перевірка, факти які б вказували на кримінальне правопорушення відсутні. У зв`язку з цим громадянин ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, згідно ч. 2 ст.211 КУпАП (недбале зберігання військовозобов`язаним свого військово-облікового документу, яке спричинило його втрату або пошкодження). Позивач не отримував копію постанови. Під час розгляду справи не був присутній. 
Так, текст постанови не містить ні конкретного опису подій, ні способу вчинення адміністративного правопорушення, ні посилання на жодний доказ, який би дійсно свідчив про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також ч. 2 ст. 211 КУпАП передбачає відповідальність за зіпсуття або недбале зберігання військовозобов`язаними військово-облікових документів (військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), яке спричинило їх втрату, яке було вчинене в особливий період. В той же час, описова частина не містить обставин, які б пояснювали в чому конкретно полягали недбалість чи зіпсуття військово-облікового документу. Варто зазначити, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Крім того зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 211 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період такого правопорушення, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 грн. Отже, штраф може становити від 850 до 1700 грн. В той же час, позивача притягнуто до відповідальності, яка в 10 разів перевищує розмір штрафу за це правопорушення. Отже, постанова підлягає скасуванню, а справа – закриттю.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 23.03.2026 р. поновлено строк звернення до суду та відкрито спрощене провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 30.03.2026 зупинене стягнення у виконавчому провадженні № 80409411. 
25.05.2026 від представника відповідача надійшов відзив. В обґрунтування якого зазначено, що при перебуванні позивача у приміщенні відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, щодо того, що ОСОБА_1 втратив свій військовий квиток з власної необережності, чим вчинив правопорушення передбачене частиною 2 ст. 211 КУпАП. В поясненнях та зауваженнях щодо змісту протоколу, ОСОБА_1 пояснив, що втратив свій військовий квиток. Крім того, ОСОБА_1 під власний підпис отримав другий примірник протоколу, проте зацікавленості, щодо справи не виявив. На підтвердження обставин зазначених в протоколі ОСОБА_1 надав відповідь про результати розгляду звернення до НПУ ГУ НПУ у м. Києві Оболонське управління поліції від 31.12.2024 року, яка була долучена до матеріалів справи.
05.02.2025 року постановою за №161 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП та накладено штраф у сумі 1700 грн. Зазначена постанова (копія) була отримана ОСОБА_1 під власний підпис 05.02.2025 року, а тому до тверджень позивача про не отримання копії постанови суд, на думку відповідач, повинен підійти критично. 
Крім того, вказує відповідач вищевказані обставини підтверджують те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду без жодних поважних причин. Додатково просив звернути увагу суду на ту беззаперечну обставину, що в тексті постанови було допущено описку, а саме в сумі штрафу «1700 грн.» допущена описка та зазначено «17000 грн.» , у подвійному розмірі штрафу «3400 грн.» було допущено описку та зазначено «34000 грн.», проте зазначена описка в тексті постанови за №161 від 05.02.2025 року не відміняє вчиненого позивачем адміністративного правопорушення. 08.04.2025 року відповідачем, після минування строку на оскарження постанови та/або сплати штрафу було направлено на адресу Дніпровського відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮУ (м.Київ) постанову за №161 від 05.02.2025 року для виконання.
У зв`язку із зазначеним вище, відповідач просив звернути увагу суду, що на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення з адміністративним позовом позивачем не надано допустимих та належних доказів, а отже позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин. Факт отримання позивачем копії постанови 05.02.2025 року підтверджено його власним підписом.
Відповідач додатково повідомив суд, що 21.05.2026 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду (справа №200/3577/26) було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправною та скасовано постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 22.04.2026 у виконавчому провадженні №80409411, а тому подальше «відновлення» виконавчого провадження, щодо стягнення з ОСОБА_1 суми накладеного штрафу в розмірі 3400 грн. відповідно до постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 за №161 від 05.02.2025 року не вплине на права позивача. Враховуючи усе вищевикладене, відповідач вважає постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.02.2025 року за №161, щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.211 КУпАП законною та обґрунтованою, а адміністративний позов до відповідача таким, що задоволенню не підлягає
Щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, відповідач вважає за доцільне пояснити наступне, що стороною позивача заявлено необґрунтовано великий розмір судових витрат через завищення їх вартості, що є неприпустимим з огляду на необхідність дотримуватись вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
На підставі вищевикладеного просить поновити пропущений строк на подання відзиву та приєднати відзив до матеріалів справи. Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строків звернення до адміністративного суду та відмовити у позові.
29.05.2026 від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, де зазначено , що відповідач не обґрунтовує причини пропуску строку жодними доказами, окрім загальновідомих фактів – організацію мобілізаційних заходів, зміна будівлі. В той же час, розосередження ТЦК та СП відбулось у липні 2025 року, після кількох обстрілів будівель. Чи був розосереджений конкретно відповідач – доказів не надано, чи ускладнена робота відповідача і якими доказами це підтверджується – також доказів не надано. А тому доказів для поновлення не надано.
Надані відповідачем документи підтверджують факти, наведені позивачем у позовній заяві. Відповідно до формулювання протоколу № 161 про адміністративне правопорушення від 04.02.2025, позивач втратив військовий квиток з власної необережності. В той же час, надані позивачем документи – відповідь поліції свідчить про те, що позивач звернувся до поліції. Відповідно до заяви, яку подав ОСОБА_2 до поліції 27.12.2024, гаманець з військовим квитком, грошима та банківською картою у нього вкрали за адресою: АДРЕСА_1 . Поліція перевірку провела, проте вносити відомості до ЄРДР не стала. 
Відповідно до наданого протоколу № 161, позивач просив справу розглядати за його відсутності. В день розгляду протоколу – 04.02.2025, позивачу були вручені реквізити на оплату штрафу. Штраф він оплатив 07.02.2025. 05.01.2026 відповідач розглянув справу за його відсутності, але на постанову не вручав. ОСОБА_2 , постанову не отримував. Підпис на постанові йому не належить. Очевидно, що якби ОСОБА_2 отримав постанову, то він би її обов`язково оскаржив, оскільки визначений розмір штрафу – 17000 грн. явно не відповідав розміру штрафу, передбаченому за дане правопорушення. Доданий відповідачем до відзиву лист про зменшення розміру штрафу відсутній в матеріалах виконавчого провадження. 20.04.2026, в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_2 стягнуто 37 800 грн. в примусовому порядку, не дивлячись на ухвалу Покровського районного суду м. Кривий Ріг від 30.03.2026 про зупинення стягнення по виконавчому документу згідно ухвали та надсилання її відділу виконавчої служби.
На підставі чого, представник позивача просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву та доданих до нього документів до матеріалів справи. Задовольнити позов в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
01.06.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування зазначено, що оскільки позивачем стверджується про те, що він дізнався про винесення постанови, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за №161 від 05.02.2025 року лише 05.03.2026 року, проте надає до суду фотокопію квитанції, щодо сплати адміністративного штрафу від 07.02.2025 року. Не дивлячись на проставлені власноручні підписи, як в протоколі так і в постанові(щодо отримання копії постанови) позивач безпідставно та бездоказово стверджує, що підпис на постанові, щодо отримання її копії йому не належить. Додатково просив звернути увагу суду на те, що на підтвердження обставин зазначених в протоколі ОСОБА_1 надав відповідь про результати розгляду звернення до НПУ ГУ НПУ у м.Києві, Оболонське управління поліції, від 31.12.2024 року, яка була долучена до матеріалів справи, проте органами національної поліції злочинних діянь в результаті яких ОСОБА_1 втратив свій військово-обліковий документ не встановлено та відповідне звернення позивача не було зареєстровано в ЄРДР, а тому військовозобов`язаний ОСОБА_1 допустив недбале зберігання військово-облікового документу, що спричинило його втрату в особливий період, що становить склад адміністративного правопорушення передбачений ч.2 ст.211 КУпАП. Крім того, повторно змушені звернути увагу суду на ту беззаперечну обставину, що в тексті постанови було допущено описку, а саме в сумі штрафу «1700 грн.» допущена описка та зазначено «17000 грн.», у подвійному розмірі штрафу «3400 грн.» було допущено описку та зазначено «34000 грн.», проте зазначена описка в тексті постанови за №161 від 05.02.2025 року не відміняє вчиненого позивачем адміністративного правопорушення.
Позивач хоча і надає до суду вчасно сплачену квитанцію, щодо адміністративного правопорушення від 07.02.2025 року, проте вимоги чинного законодавства, а саме здійснення надсилання платіжного документу до органу який виніс постанову про накладення штрафу не виконав, що, в свою чергу, призвело до направлення виконавчого документу до Дніпровського відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮУ (м.Київ). Також просив суд врахувати, в подальшому, ту обставину, що рішення Донецького окружного адміністративного суду (справа №200/3577/26) ІНФОРМАЦІЯ_6 не оскаржувалось, а тому подальше «відновлення» виконавчого провадження, щодо стягнення з ОСОБА_1 суми накладеного штрафу відповідно до постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 за №161 від 05.02.2025 року не вплине на права позивача.
Враховуючи усе вищевикладене, відповідач вважає постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.02.2025 року за № 161, щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП законною та обґрунтованою, а адміністративний позов до відповідача таким, що задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно, згідно з ч. 1, 2 ст. 175 КАС України, відзив на позовну заяву подається у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Суд враховує, що відзив на позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого судом. Разом з тим, з огляду на необхідність забезпечення принципів змагальності сторін, повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, а також враховуючи, що позивач реалізував право на подання відповіді на відзив, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву та долучити його до матеріалів справи.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №161 від 05.02.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що підставою для притягнення позивача до відповідальності стало те, що він у січні 2025 року втратив свій військово-обліковий документ з власної необережності, а проведеною працівниками поліції перевіркою не встановлено фактів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення.
Позивач звертався до Оболонського управління поліції 27.12.2024, проте останні місце знаходження їх не встановили, відомості до ЄРДР не вносили та рекомендовали звернутися до органу їх попередньої видачі. 
Частиною другою статті 211 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за зіпсуття або недбале зберігання військовозобов`язаними військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, якщо таке порушення вчинене в особливий період. Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення є саме недбале зберігання військово-облікового документа, яке перебуває у причинному звязку із його втратою.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Сам факт втрати ОСОБА_1 військово-облікового документа сторонами не оспорюється. Разом з тим, матеріали справи містять відомості про звернення позивача до органів Національної поліції із заявою про викрадення гаманця, в якому знаходився, зокрема, військово-обліковий документ. Сам по собі факт невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та непідтвердження органами поліції ознак кримінального правопорушення не є доказом недбалого зберігання військово-облікового документа.
Суд враховує, що в умовах дії воєнного стану та проведення мобілізаційних заходів військовозобов`язані особи зобов`язані мати при собі військово-облікові документи для пред`явлення на вимогу уповноважених осіб. Отже, саме по собі перебування військово-облікового документа при позивачеві не може розцінюватися як недбале його зберігання.
Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що викрадення гаманця стало можливим саме внаслідок недбалих дій позивача, не встановлено, у чому конкретно полягало порушення ним правил зберігання військово-облікового документа, не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про недбалість у його поведінці, а також не доведено причинного зв`язку між діями позивача та настанням наслідків у вигляді втрати документа. Таким чином, відповідач фактично ототожнив сам факт втрати військово-облікового документа із наявністю складу адміністративного правопорушення, що суперечить диспозиції ч. 2 ст. 211 КУпАП.
Суд також враховує, що позивачем надано квитанцію про сплату адміністративного штрафу від 07.02.2025 року, що свідчить про його обізнаність щодо факту притягнення до адміністративної відповідальності, а тому доводи позивача про те, що про існування постанови №161 від 05.02.2025 року він дізнався лише після блокування рахунків у березні 2026 року, оцінюються судом критично. Разом з тим, сама по собі сплата штрафу не свідчить про законність оскаржуваної постанови та не позбавляє особу права на її судове оскарження. Предметом судового контролю у даній справі є перевірка законності рішення суб`єкта владних повноважень, а не факт добровільного виконання особою покладеного на неї обов`язку.
Крім того, суд звертає увагу, що санкція ч. 2 ст. 211 КУпАП передбачає накладення штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян для застосування санкцій адміністративного законодавства становить 17 грн, а відтак розмір штрафу за вказане правопорушення може становити від 850 грн до 1700 грн.
Разом з тим, оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 17000 грн., а у разі примусового виконання постанови визначено стягнення у подвійному розмірі 34 000 грн., що прямо суперечить санкції ч. 2 ст. 211 КУпАП. Посилання відповідача на те, що у постанові було допущено описку, суд оцінює критично, оскільки КУпАП не передбачає процедури виправлення описок у постановах про накладення адміністративного стягнення, а доказів внесення відповідних змін у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.
Більше того, саме зазначена постанова була направлена до органу державної виконавчої служби для примусового виконання та стала підставою для відкриття виконавчого провадження і примусового стягнення коштів із позивача. За таких обставин вказані відповідачем порушення не можуть бути розцінені як формальна технічна помилка, яка не вплинула на права особи, оскільки фактично призвели до істотного втручання у майнові права позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Однак відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 усіх елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 211 КУпАП, а також не доведено правомірності застосування адміністративного стягнення у розмірі, який не передбачений санкцією зазначеної статті.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови істотно порушено норми матеріального права, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт недбалого зберігання позивачем військово-облікового документа та наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт недбалого зберігання позивачем військово-облікового документа та наявність у його діях усіх елементів складу адміністративного правопорушення, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування постанови №161 від 05.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги № 06/03/26 від 14.03.2026 та Акт № 1 до зазначеного договору, відповідно до якого адвокатом здійснено вивчення документів, підготовку та складання позовної заяви, подання позовної заяви, підготовку клопотання про пришвидшення розгляду справи та представництво інтересів позивача в суді першої інстанції.
Разом з тим, наданий акт не містить детального опису обсягу виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання кожної окремої дії, а також погодинного розрахунку вартості наданих послуг, що унеможливлює перевірку співмірності заявлених до відшкодування витрат зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом, необхідним для їх виконання.
Враховуючи характер та складність даної справи, обсяг підготовлених процесуальних документів, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відсутність участі представника позивача у судових засіданнях, а також виходячи із критеріїв розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 17 000 грн є завищеним.
За таких обставин суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, що, на переконання суду, відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності таких витрат.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 532,48 грн., сплачений позивачем відповідно до квитанції про сплату №1.573881877.1 від 14.03.2026 року (а.с.4), та судовий збір у розмірі 798,72 грн., сплачений позивачем відповідно до квитанції про сплату №2592550297.1 від 27.03.2026 року (а.с.34), а всього 1331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 256, 258, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суддя,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови щодо накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 161 від 05.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 211 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., а всього 6331,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 . 

Суддя: Ю. В. КОЗЛОВ