Справа № 450/27/26 Провадження № 3/450/1075/26	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2026 року  суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О. розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 
за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,- 
в с т а н о в и в:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 992056 від 26.12.2025 року, 19.11.2025 року о 21.00 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 умисно висловлював погрози та образи в сторону своєї дружини ОСОБА_2 , бив та копав її, завдав шкоди фізичному та психічному її здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 992057 від 26.12.2025 року, 19.11.2025 року о 21.00 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 умисно висловлював погрози та образи в сторону своєї дружини ОСОБА_2 , бив та копав її, завдав шкоди фізичному та психічному її здоров`ю. Дії вчинив у присутності їх спільного сина ОСОБА_3 , чим завдав шкоди психічному здоров`ю та вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Адвокат ОСОБА_1 – Білецька О.Р. в судовому засіданні підтримала подане клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 19.11.2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколах, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 бив її, тягнув за волосся по підлозі, копав її, розбив її телефон, тягнув за коси, заставляв вступити у статеві зносини.
Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_1 – Білецької О.Р., потерпілої ОСОБА_2 вважаю що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а в його діях відсутній склад вказаних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.
Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство -це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З протоколу та доданих доказів вбачається, що його складено у зв`язку зі сваркою в сім`ї, а не у зв`язку з вчиненням насильства в сім`ї з боку ОСОБА_2 тоді як вчинення насильства в сім`ї передбачає активні дії однієї особи по відношенню до іншої. Взаємні образи під час сварки не можуть носити характер психологічного насильства.
Таким чином відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та встановлених обставин справи має місце звичайна сімейна сварка, яка за своєю суттю не охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за яке особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
При цьому, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що 19.11.2025 року між ним і його дружиною дійсно відбулась сварка, однак жодного домашнього насильства з його боку не було, а навпаки, коли ОСОБА_1 підійшов до своєї дружини, щоб її обняти та поцілувати, остання грубо зреагувала, почала кричати незважаючи на те, що поряд спала дитина, викрикувала, щоб ОСОБА_1 йшов до коханки, ОСОБА_1 неодноразово оправдовувався про те, що ніякої коханки у нього немає. В ході цієї сварки пробудилась дитина, потерпіла двома ногами штовхнула ОСОБА_1 в живіт, після чого він взяв дитину на руки, пішов на перший поверх. Таким чином сварку було припинено. Як стверджує ОСОБА_1 , цієї ж ночі він з потерпілою і дитиною лягли спати разом.
Окрім того, зі світлин, які долучені до матеріалів справи адвокатом ОСОБА_1 – Білецька О.Р. спростовують наведене в заяві потерпілої про те, що остання була позбавлена можливості повідомити будь-кого з рідних чи поліцію про те, що на її думку відбулось домашнє насилля.
Як видно зі світлин, 23.11.2025 року ОСОБА_1 із потерпілою в гарному настрої їдуть на авто разом (фото робив сам ОСОБА_1 на свій телефон).
28.11.2025 року у потерпілої було День народження. Як стверджує ОСОБА_1 , зранку він привітав словесно, згодом поїхав в магазин за квітами, приїхавши привітав вже з квітами. Все було добре, подружжя не сварилось, узгодили запросити батьків ОСОБА_1 на 29.11.2025. 29.11.2025 року приїхали батьки ОСОБА_1 , щоб привітати потерпілу з Днем народження, що також видно і на фото, які додані. Всі були веселі та усміхнені.
Отже, із викладеного вище, що також підтверджується доданими світлинами із датами можна зробити висновок, що потерпіла не була замкненою та не була обмежена ні в спілкуванні ні в пересуванні. Якщо б 19.11.2025 року мали б місце події, які нею описувались в заяві, вона неодмінно б повідомила чи навіть пожалілася батькам ОСОБА_1 . Проте, такого потерпілею зроблено не було. Натомість, як стверджує ОСОБА_1 , 03.12.2025 року, коли він поїхав будинку у відрядження, про що потерпілій було відомо, остання вивезла з будинку свої речі разом зі всіма документами ОСОБА_1 , які дотепер не повернула.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 19.11.2025 року адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколах, матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять.
Про факти описані в заяві про події 19 листопада 2025 року, ОСОБА_1 зазначав, що телевізор вартістю дві тис у. о., ОСОБА_2 розбила сама, поціливши в нього своїм мобільним. Він покликав старшого сина, щоб допоміг зняти його зі стіни. Син перебував у своїй кімнаті, прийшов і запитав - що трапилось? Кажу - мама розбила, відповідь: Ну ясно. Ці події відбувались на початку листопада, про що свідчить переписка із постачальником про купівлю нового телевізора.
ОСОБА_1 категорично заперечив вчинення домашнього насильства з мого боку, тим більше щодо нашої малолітньої дитини. Доказів які б підтверджували заяву ОСОБА_2 не надано, хоча такими могли б бути хоча б покази старших дітей, які вже досить дорослого віку, сусідів, батьків, і інших.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол серії ВАД № 992056 від 26.12.2025 року, протокол серії ВАД № 992057 від 26.12.2025 року про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду. 
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Звинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь
У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження в справі за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 9, 173-2 ч.1, 247 п.1, 251, 283, 284 КУпАП, суддя, -
п о с т а н о в и в :
провадження у справі № 450/27/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя 	Є. О. Данилів